73 
| ných kovův. Má-li býti docela čisté, musí buďto ještě jédnou s jistou mírou olova slito 
a odehnáno (přepáleno, feingebrannt) býti, což se pak děje na menším prohlubeném 
ohnisku, vystlaném popelem kostí (Knochenasche), tak zvané kapeli (Kapelle — takovým 
spůsobem čistěné slove raffinované neb kapelové, Kapellensilber); aneb musí se čistiti 
chemicky, o čemž doleji promluvíme. Množství stříbrnatého olova, kteréž najednou bývá 
odháněno, obnáší od 20,000 do 40,000 liber. 
Odhánění, jakož vysvítá z učiněného krátkého vypsání, jest prací dosti nákladnou, 
kteráž právě pro tu samu příčinu nehodí se k vylučování stříbra z leštěncův velmi chu- 
dých. Angličan Paťtínson vynalezl methodu jinou, mnohem jednodušší, kterou se i z la- 
kového olova, jenž by pro skrovničké množství stříbra v něm obsaženého nemohlo již 
prospěšně a výhodně odehnáno býti, stříbro s užitkem vytěžiti může. Methoda Pattin- 
sonová, zavedená nyní jmenovitě na olověných hutích Walesských a na Stolbergu blíže 
Cách, celá v tom je založena, že se olovo stříbronosné na velikých kotlích železných 
delší čas zahřívá teplem, které jen o něco málo vyšší jest od teploty, při níž se olovo 
roztápi. V takovém případu vylučuje se v tekutém olově zrnitá kaše, složená ze sa- 
mých krystalových zrnek, sloučeniny to olova se stříbrem, avšak naslříbro mnohem bo- 
hatší nežli původní kov. Tato zrnka vyberou se velikými železnými sirkovanými lží- 
cemi, a bývají pak obyčejným spůsobem v peci hnací odehnána, kdežto tekutější čásť 
kovu na kotli zbývající téměř čisté olovo jest. V době nejnovější navrhl Gurlí, aby 
se k vytahování stříbra z olova užívalo zinku ; jeho methoda jest následující: 20 centův 
rudního olova roztopí se na kotli a přileje se 1 cent roztopeného zinku, kovy se pro- 
míchají a oheň pomalu umírní. Zinek, jsa tíže roztoplivý a spolu potažně lehčí olova, 
usadí se na vrchu v podobě kotouče, který snadno od tekutého pod ním olova oddělen 
býti může a spolu všecko stříbro z olova vytažené v sobě obsahuje. Zinkový kotouč 
rozbitý pálí se ve hliněných křivulích (retortách): zinek se horkem v páry promění, 
stříbro čisté zbude. Přednosti Gurlfova spůsobu před methodou Pattinsona jsou ob- 
zvláštně v oekonomickém ohledu veliké: odhánění olova, nákladné nejen pro velikou 
potřebu paliva, ale též pro značnou ztrátu olova, jest jíž na mmoze těmito novějšími 
methodami vyobcováno. 
Druhé hlavní methody, dobývání stříbra amalgamováním, užívá se jen při rudách, 
které vedle stříbra žádné olovo a žádnou měď aneb aspoň malé mmožství z obou obsa- 
hují, n, př. leštěnec stříbrný, stříbrorudek, burokrušec, běloleštěn (Weissgůltigerz) atd. Za 
fo však jest přítomnost síry v těchto rudách podstatnou výminkou, aby se celý chemický 
děj, jenž amalgamováním konec béře, náležilě zdařil. Amalgamováním dobývá se n. př. 
stříbro v bohatých a staroslavných hutích Freiberských v Sasku, jmenovitě ale v Ame- 
rice (Mexiku, Peru, Chili) ; v našich slavných dolech Příbramských těží se naproti tomu 
takořka jen stříbrnatý leštěnec, z něhož se stříbro odháněním vydobývá. Amalgamování 
v Americe liší se poněkud od spůsobu užívaného v Evropě *); chcemeťf tu jen zkrátka 
vypsati spůsob Freiberský. Rudy stříbrné smíchají se, bohatší s chudšími, v té míře, 
že průměrné množství stříbra asi 7 neb 8 lotův na cent rudy obnáší; není-li v rudě 
dosti síry, přidá se něco železného kyzu (Schwefelkies), t. j. sirník železnatý (Schwe- 
é 9) Řudy mexické obsahují hlavně samorodné stříbro a leštěnec stříbrný (Glaserz) drobně vtroušené, avšak ve 
| množství velmi skrovném ('4p); ve přísloví vešlá bohatost dolův mexických nepochází z vnitřního 
bohatství, než spíše z ohromného množství rud. 
