75 
a) Skořápka vaječní. 
Již sprostému pozorovateli padá do očí, že skořápka slepičího vejce skládá se z látky 
vápenné. Lučebné rozložení ukazuje, že složena jest po větší části z vápna, spojeného 
s kyselinou uhličnatou, z části pak z huspeniny bílku shustlému podobné. Dáš-li kou- 
sek skořápky od vnitřní kožky dobře očištěné do kyseliny dusíkové nebo chlorovodí- 
kové, čisté, nezředěné, pokryje se bublinkami, pak se rozpadne a zcela se rozpustí, jen 
několik rozptýlených obláčků bílkoviny -pozůstavíc. Aby bílkovina skořápky násilným 
vřením vyvinujícího se plynu zrušena nebyla a tvar svůj podržela, třebať k lé zkoušce 
použiti jmenovaných kyselin dobře vodou rozředěných, anebo ještě lépe kyseliny octové 
též rozředěné, tak abys jich bez příkrosti jazykem okusiti mohl. Tehdáž se uhličňatka 
dosti zvolna vyvinovati bude, vápno pak v kyselině se rozpustí i zůstane blánka prů- 
hledná, huspeninná, dutinami bublinkovými pro- (Obr. 1.) 
tkaná (obr. 4.), té samé tlouštky jako byla 
skořápka, proniknuta jsouc dříve vápnem uhlič- 
natým. Při té operací ukáže se též, že 
vnitřní stěna skořápky vlastní kožkou pola- 
žena byla, podobnou podskořápeční, o které 
později promluvíme. Ta však tak těsně Ine 
ke skořápce, že ji nelze ani zvětšujícím sklem 
pozorovati ani mechanickým spůsobem odstra- 
niti. V kyselině však rozředěné po nedlouhu 
se od vnitřní stěny skořápky odchlípí a snadno 
stáhnouti se dá, načež ji pod drobnohledem 
pozorovati můžeš. Najdeš v ní podobné tka- 
nivo, jako u podskořápeční, s tím toliko roz- 
dílem, že na ploše obrácené ke skořápce po- 
seta jest zrnky mnohohrannými, jak se zdá, 
té samé huspeniny, která ve skořápce vápnem 
proniknuta jest a též i zde bez pochyby vápnu za podstávku (Obr. 2.) 
AU a 
W 
slouží (obr. 2.), Promluvíme o ní ještě dole, a později KCT 
když o tvoření skořápky ve vejcevodu jednati se bude. 
Ohledaje prostým okem, a ještě lépe sklennou vý 
čočkou zevnilřní povrch skořápky, najdeš po ní asi na 
půl čárky od sebe rozstavené malé dolíčky. Někdy bý- 
beta 
vají stejně po celém povrchu rozpoloženy, často pak na 
ostrém konci jich bývá méně nebo chybí docela. Zdálo 
by se, že jsou to pory čili dirky, jimiž vniká vzduch do 
nitra vejce, ubrousíš-li však něco povrchní plochy, zmizí 
docela. Držíš-li skořápku prázdnou proti plamenu světla : 
tak, aby záře pronikla, uzříš ji posetou plámkami světlými něco rozšířenými, brzo hu- 
stěji, brzo řidčeji rozstavenými, tak že to vypadá jako hvězdné nebe. Přihlédneš-li 
blíže, zvláště u zvětšení, spatříš mimo to veliké množství tmavých nestejných teček, 
w průměru '/ čárky od sebe vzdálených. Oba tyto dva spůsoby plámek a teček ne- 
mají nic společného se zmíněnými dolíčky. Ony tmavé tečky zdají se býti jen na po- 
svrchu položeny, a dají se ztenčenou kyselinou nebo žíravinou na čisto omýli. Zdali 
