84 
nost k fialce, nadutost k tulipánu atd. V tom smyslu mluví se také velmi příslušně 
o květu národu nebo literatury, anyť oba květy, rostliny a literatury, jen krátký čas tr- 
vají a po nich užitku věnovaná doba nastupuje. 
Zajisté zasloužily květy býli miláčky každého. Nejenom, že krásné a ušlechtilé 
vlastnosti mysli lidské v nich se co v zrcadle odrážejí, přispěly skutečně i k ušlechtění 
mravů, k vychování člověčenstva. Vytvoří-li se působením přírodních věd jednou nový 
ušlechtilý náhled světa, budou i v tom květiny velkého podílu míti. První počátky rost- 
linosloví mají svůj základ v milovnictví květin, kteréž člověka od obdivy k bližšímu 
pátrání vedlo. Ve všech starších a novějších herbářích jsou především květy předmětem 
nejbedlivěji kresleným ; Linné, zakladatel novějšího přírodopisu, ustanovil znaky rostlin 
hlavně podle květu, a též nejnovější tak nazvané přírodní soustavy berou hlavně ohled na 
vyvinutí květu. Květiny přivedly básníka Goetha k poznání přetvařovaní rostlin a z toho 
zase povstala důležitá nauka o tvarech čili morfologie, která vlastně nic jiného není, 
nežli přísně provedená aesthetika, majíc důležitý význam jak aesthetický lak i věde- 
cký. Aesthetický totiž, že nás učí znáti pouze smyslnou, tvarnou souvislost mezi 
rostlinnými tvary; vědeckou, že se na důkladné známosti tvarů fysiologie zakládá, - 
na nauku o úkonech rostlin. 
Máme-li pak z pozorování květu příklad poznati, jak se rostliny tvarozpytně obadati 
mohou, jest především potřebí, abychom se na tom ustanovili, co slovem květ vyroz= 
umívati máme. Každý sice, kdo jenom několikkráte květoucí jabloň nebo květoucí obilí 
spatřil, není v pochybnosti, co na těchto rostlinách květem nazývati má; mnohý ale 
mnohokráte lískový keř, olši, ořech viděl, a přede neví, kde na nich květ se nalezá. 
Venkovan ví ovšem, že válcovité jehnědy čili kočičky, které ještě před vypučením listů 
se vyvinují a potom všechny odpadají, květem těchto stromů jsou. (Z čeho se ale vyvi= 
nou hojné plody těchto stromů po odpadnutí veškerého květu? Sluší tu viděli, že u lísky, 
olše a podobných rostlin dvoje květy se objevují, z nichžto jedny v plod se proměňují, 
druhé ale odpadávají. Nicméně jsou odpadávající květy k vytvoření plodu tak důležité 
jako druhé, oba musí k tomu účelu spoluoučinkovati. Sama sebou podává se tedy 
domněnka, že mezi oběma květy panuje takový poměr, jako mezi pohlavím zvířat, a proto 
nazývá se též jeden spůsob květu samčí, druhý samičí. Sem náležejí také chmel, vrby, 
konopí, majíce též dvojí květ; u nich pozoruje se ale ještě ta zvláštnost, že květy jednoho 
spůsobu na jedné a květy druhého spůsobu na druhé rostlině povstávají. Jinak se má 
ta věc u trav, lilijí, ovocných stromů atd.; u těch pozorují se květy jenom jednoho spů- 
sobu, každý květ jest ale zároveň samčí a samičí, 
Rozeznáváme tedy dvojí květ, jeden s rozděleným pohlavím, druhý obojaký; 
prvnější zase co samičí a co samčí, a sice buď oba na jedné rostlině, nebo na dvou 
rozličných. Linné nazval roslliny jen se samčím nebo jen se samičím kvělem dvojdomé 
(eioione), rostliny s oběma květy jednodomé Cmopotek 
květu, a v skutku dá se jenom podle jejich přítomnosti soudili, máme-li květ před sebou 
nebo jinou část rostliny. Vyskytují se sice rostliny pouze z pohlavních úslrojů složené, 
ale není ani jediného květu, v němž by pohlavní ústroje docela chyběly. 
Ponětí o tom, co, květ jest, vysvětlí se nejlépe rozebráním několika známějších květů. 
Vyvolíme si především květ pryskyřníka (Ranunculus), jeden „z nejpravidelnějších 
a nejdokonalejších (obr. 1.). Nejvíce do oka padá 5 kvělových lupenů (p), obyčejně 
