92 
Drobnosti. 
Hora Kuněticka. 
Vystoupení čedičů v severozápadních Čechách, jimiž se prahorniny, pískovce, kvádrové, 
opuka, vrstvy třetihorní prolomily, není jen na tak nazvané Mezihoří v Litoměřicku ob- 
mezeno. Daleko do Boleslavska a k Jičínu zasílá střediště čedičové jednotlivé homole, pro- 
lamující i tam kvádrovec a opuku. 
Nejkrajnější úryvky z tohoto čedičového sídla jsou k východu dva chlumy u Luže, 
a od Pardubic hodinu cesty k severu stříbrným pásmem Labe obroubená skála, znělcová, 
korunovaná někdy slavným hradem. 
Je to hora Kunětická, asi 312 střevíců nad Labe povýšená, vypínající se v úrodné 
krajině a poskytující s věže starého hradu na Krkonoše a na požehnané nivy naší vlasti 
utěšený pohled. Poutník, blíží-li se k okolí Pardubskému, vidi již na více mil v dálce tu 
mavošedou homoli, a snad se mimovolně sám sebe zeptá, jak se asi ten šedý kužel tou 
opukovou plání prolámal. 
To nám již není hádankou. -V kamenných deskách ustydlé kory zemské, tam v té tajemné 
knize nalezneme její dějepis podivnými hieroglyfy nevývratně zarytý. Není ovšem těm, jimž 
bylo popřáno, do dílny přírody zvědavým okem aspoň částečně nahlídnouti, tak nesnadno 
ve velebné té knize čísti, jakým zákonem veden mnohý kužel vulkanický z nitra před pra- 
dávnými věky se prodral. Právě v Čechách jsou mnohá místa, kde je vystoupení čedičů 
a jim příbuzných hornin z neptunských vrstev tak nápadné, že již obyčejnému pozorova- 
teli mimovolně tentýž domysl o původu jejich napadnouti musí, jako učenému. 
Tak i naše Kunětická hora v dosti pozdní době, když již na prahory české byl 
útvar silurský, kamenouhelný a křidový uložen, z nitra země se protomila, Nicméně uply- 
nulo ale předce bezpochyby mnohé tisíciletí od toho dne, v kterém šedivý znělec Kuně- 
tický z tmavých země útrob na zelené, jasným sluncem ozářené louky polabské ponejprvé 
se podíval. 
Není však mnoho o znělci Kunětickém co vypravovat; je to jen malá ukázka 
z tajeplného pravěkého dějepisu naší planety. Úlom opuky zahnětený v znělci, a couk če- 
dičový na levém břehu Labe v souvislosti s Kunětickou horou, to je asi vše, nač upozorniti 
mohu přátele přírody, které jednou rozkošný den letní do kobek toho šedivého hradu přiloudí. 
Znělec Kunětické hory je hmota celistvá, tmavošedá a jen místy světlejší, žlutavé 
neb šedězelené barvy, na severní stráni světložlutá a slohu velmi břidličnatého. Tam 
a skoro v celém drobnozrnitě vyhraněném znělci ďají se nerosty složiva jeho jen drobno- 
hledem pozorovati, a jen na východní straně najdeme hmotu z hrubších krystalků složenou. 
Nerosty složiva, mezi nimiž živec převládá, jsou málokde vyhraněny, a jen někde se též 
objevuje jinoráz a živec skelnatý v krystalech dosti čistě vytvořených. Též nejsou neoby- 
čejné větší krystalky jinorazu, chabasitu a analcimu, což znělci podobu porfyrovou po- 
dává. V druzách je obyčejný krásný natrolith a vápenec klenčový. K východní straně 
bere na sebe znělec dílem tvářnost trachytu, a rozsedliny, které od západu k jihu se kloní, 
přestávají zde, a proměněný znělec má sloh kulovitý. * 
Stoleté lomy, skoro,na všech stranách otevřené, a na některých místech příkrost 
hory připouštějí, že vystoupení znělce, prolámání neptunských útvarů a souvislost jejich po- 
zorněji prohlídnouti můžeme. Není ovšem pod zdviženými naplaveninami, které se od 
břehů Labe vodorovně až na dvě hodiny cesty ukládají, bezprostředně opuku viděti ; v znělci 
zahnětené úlomky opukové nám ale dokazují, že znělec opuku a naplaveniny prolomiv 
utuhlejší opuku na krajích při vystoupení rozlámal a do měkké, tekuté hmoty znělcové za- 
obalil, kde potom jen naplaveniny, které, nově utvořeny a ještě nevyschlé, k vystupují- 
címu znělci přilehly, do nynějšího nakloněného uložení uvedl, anebo se sám, jak na se- 
verní straně dobře se pozoruje, přes naplaveniny rozlil. Jj 
Na stezce, kterou se okolo lomu východní stranou na hrad chodí, překvapí nás velký 
úlom opukového vápence, obalený v znělci, na který jmenovitě upozorňuji. i 
Ulom ten, otevřen plochou asi 15 (7) sáhů, jeví vrstvy nezohýbané, v tom samém 
spojení jak uloženy byly, což svědčí, že opuka již utuhlá, vyschlá byla. Vrstvy opukové, 
pod úhlem 609 k jihu nakloněné, nejeví v středu toho úlomu žádné proměny, a opuka ta 
není k rozeznání od jiné, která se daleko od znělce ukládá, neb i zbytky organického ži- 
vota z moře křidového, jmenovitě Ammonites peramplus a otisky podél rýhovaných zubů někte- 
rých žraloků, snad Hybodontů, jsou neporušeny a opnka je jenom na 2—3“ na rozhraní 
