=- 
p-pěPT 
4 
k: (das Abjagen). 
p: 
95 
znělce jaksi sezrnatěla, kde v její hmotě přemalinké krystalky vápence klenčového na- 
troušeny jsou. 
Menší úlomky opukové, jenž se v znělci zahnětěné nalezají, bývají ovšem docela 
proměněné, ba roztavené, a jen stěží se v nich sloh opukový rozeznává. 
V nepochybné souvislosti s horou Kunětickou je na levé straně Labe, vpravo od 
silnice z Pardubic k Sezemicům, již na blízku lesíka jeden couk vulkanické hmoty, jenž se 
táhne asi '/ hodiny od té silnice až k železné dráze, prolamujíc stejným spůsobem jak 
znělec Kuněticky opuku a naplaveniny, ovšem jen již ochlablou mocí, am nevystoupil více 
než asi 2—3 sáhy nad okolní rovinu. Silnice coukem prolámaná odkryla nám jeho poměry 
k opuce, které jsou ovšem tytéž jako v úlomu Kunětické hory — opuka zaobalená v hmotě 
vulkánské, zde více rozlámaná, naplaveniny zdvižené časem opět vodou spláchnuté, všude 
ale s horninou vystouplou spojené, Hornina toho couku tvoří jakýsi středek mezi tra- 
chytem a čedičem, liší se značně od znělce Kunětické hory, a jen vystoupení jeho v blízku 
znělce a pod stejnými poměry dovoluje úsudek, že ten couk v nitru souvislý jest s Ku- 
nětickou horou.. Couk ten, celistvá, někde drobounce, místy hrubě vyhlacená hmota, skládá 
se ze živce, slídy, jinorazu — obsahuje v základní hmotě krystalky jinorazu a slídy, 
málokde skelnatý živec, místy krystalky augitu a magnetovce, a tam je ta hornina velmi 
podobna některým trachytům ze Sedmihradska. Jinde opět se vyskytuje mezi vtroušenými 
nerosty olivin, což couku podobu  čedičů dodává. Pro milovníka přírody má Kunětická 
hora s tím trachytovým coukem, který se doposaváde asi malým povšimnutím geologů 
honosí, ale jistě bedlivého proskoumání zasluhuje, pro své mládí a ten v znělci Ku- 
nětickém zaobalený ohromný úlomek vždy přemnoho zajímavosti. Množství ostrohranných 
kusů znělce a trachytu, porůznu v naplaveninách roztroušené, nikdy valounům podobné, 
poukazuje též mimo ten couk, který patrně naplaveniny zdvihl, na tu nevývratnou do- 
mněnku, že hora Kunětická teprva v době naplavenin vystoupla. 
Učitel nalezne zde ouplně vyvinuté a dobře zastoupené příklady pro vysvětlení plu- 
tonské theorie, a žák jeho, který s věže Kunětického hradu k severu Krkonoše a k jihu 
granitové Žďárské hory přehlídne, představí si v duchu to pravěké moře, které útvar křidový 
utvořilo; vidí je v dálce opadávat, anož jako ohromný odlovený rybník zanechává stroužku 
— Labe. Dále vidí, jak Labe své řečiště porůzně měníc rozsáhlé naplaveniny ukládá. 
Konečně cítí kolíbání země, podobné rozbouřenému moři; okolí se dme — a s třaskotem 
prolomí žhavá tekutá hmota neptunické útvary, vystoupne, rozlévá se, stydne, a stydne 
tisíce let, než pán Kuňak, jak Hájek práví — na chlumu té zvnitra vystouplé skaliny zá- 
klad k hradu Kunětickému položí. . Karel Herold. 
Ukázky z myslivecké mluvy. 
Od Frant. Špatného. 
(Pokračování) 
„Smeknouti psy (abkoppeln), ze smečky pustiti. 
Snáti, sejmoutí (ablaufen lassen) praví se, když lovčí nářadí s vozu stáhneme, neb 
,: když zradidla (šňůry, na kterých visí kousky sukna neb bílé nebo strakaté peří), s háku 
- neb s motáku svineme. 
Stavěcí psy se šňůry pustiti (ableinen). 
k Lichotiti (ablieben) slove vodiči (Leithund) pochlebovati, když svou věc dobře 
© vykonal. Oslovíme jej: „Dobře tak, psíku! dobře! dobřel“ a hladíme ho jemně buď 
rukou neb zlomkem (zlomenou listnatou větvičkou, Bruche) po hlavě. 
Odrušiti, skrojiti (ablósen) říká se při rušení zvěře (Vorlegen des Wildes) a zna- 
mená: uříznouti. j 
Odhoncovati se (odramlovati se, abrammeln) znamená o zajících: přestati se pojímati. 
Prohledati (abrevieren), Loviště (Jagdbezirk) neb role ohařem prohledati. 
Vycvičiti, opraviti (abrichten) honicí psy. 
Odvolati (abrufen) křičením, hvízdáním neb troubením na roh honce, Řomíěí neb štvoucí 
psy, aby se vrátili a opět shromáždili. Na psy se volá: Hu! hu! Tu! Tu! Sem! Seml 
Doloviti (abjagen, abschiessen), honbu skončiti, neb poslední střelbu odbývati. Dolov 
Roztíti, voztínati (abschlagen) kosti při rušení zvěře. 
Utíti (abschlagen) psu kus oháňky. 
ď 
