98 
nější barvy šarlatové a purpurové připravují. Nejužitečnější v tom ohledu jest červec 
pravý, jenž zvláště v Mexiku na nopálech (Opuntia vulgaris), bylině to z řádu kaktu- 
sových, žije. Užitek z něho jest lak veliký, že se ve zvláštních sadech opalruje a usu- 
šen pod jmenem kočenily v obchodu rozesílá. Jindy přiváželo se 880.000 liber kočenily 
do Evropy, a Alex. Humboldt udává roční výtěžek za ně na půl milionu liber sterlingů. 
Mrtvonoš čili hrobař (Necrophorus vespillo, Todtengráber) jmenuje se brouk o něco 
menší než babka, černý, s dvěma rudě žlulýma páskami přímo přes krovky. Brouk 
tento obdržel jmeno své od podivné vlastnosti, kterou pozorovati můžeš, když letního 
času mrivého pláčka, myš aneb jiné menší zvíře na měkkou, kyprou zem položíš. Tu 
přiletí obyčejně již za krátký čas několik těchlo broučků, jenž z počátku po mrtvém 
zvířálku sem tam běhají, jakoby je na dél a šíř vyměřiti chtěli. Potom počnou zem 
podkopávati a podrývati, tak že mrtvola na ní ležící zponenáhla se propadává. Druhý 
den nespatříš více mrtvé zvíře — pilní hrobařové byli je již několik palců hluboko pod © 
zem zahrabali. Proč ale podrobuje se malý tento brouček práci tak obtížné? Činí to 
z lásky k příštím mláďalům svým ; neboť do zakopaného zvířele klade mrtvonoš vajíčka © 
svá, z nichž se asi za % dní vylíhnou larvy, které již ve svém rodišti hojnou na- 
leznou potravu. 
Již u starých Egypťanů a Řeků byl znám brouk chrobák (Ateuchus, Pillenkáťer). 
černý a o málo menší než obyčejný hovnivál, jemuž také podoben jest. Brouk tento 
uválí z lejna obyčejně ovčího kuličku, do níž vajíčko své vloží. Když kulička uschne, 
kotálí ji k díře, kterou v zemi vyhrabal a do níž kuličku strčí, načež díru opět zasype. 
V práci léto jest neunavený, a staří Egypťané tak velice se lélo jeho vlastnosti obdi- 
vovali, že jej mezi zvířata jim svatá postavili a mnoho podivných bájek si © něm vy- , 
pravovali. Mezi hieroglyfy egyplskými nalezá se tento brouk velmi často vyobrazen. 
Divoká včelička klade vajíčka svá do jamky, již ve zdi neb v jiném přihodném místě 
vyhrabala, a vloží k nim medu a květinového prášku, klerý z tisícera květin byla nasbírali. 
Kulilky jsou oullé vosy, jenž za teplého, jarního dne po písečnatých stráních, po 
příkopech a náspech se prohánějí a dlouhými nohami svými kulaté dirky do země vy- 
hrabují. Neobtěžuj sobě, na procházce své se zaslaviti u místa takového a nějakou 
chvíli počínání pilných těchto zvířátek pozorovali, Nebudeš muset dlouho čekat, a uvi- 
díš jak jedna neb druhá z nich s velikou prací a namáháním nějakou housenku, mo- 
týla neb jiný hmyz k vyhrabané díře přivleče a zadníma nohama do ní strčí. Na lo 
sama do díry vlezši brzo se zase objeví a otvor pískem a zemí zahází a zacpe. K za- 
hrabanému hmyzu položila kulilka vajíčko své, z něhož mládě se vylíhne. Jak pracovilé 
živobytí tato vosa vede, můžeš z toho posoudili, že časlo až na sto vajíček snese a pro 
každé zvláštní díru do země vyhrabe, hmyz nějaký uloví, k díře přivleče a vní zahrabe. 
Kutilkám dle těla a spůsobu podobní jsou lumkové (Ichneumonida, Schlupfwes- 
pen), čeleď to hmyzu s křídly žilnatými, jako jsou včely, mravenci atd. Lumkové jsou 
praví, skuteční dravci a zhoubcové ostatního hmyzu, zvláště pak nejkrutější nepřátelé 
housenek. Kladou totiž vajíčka svá do těla aneb na kůži jiného hmyzu, buď po jednom 
aneb v takovém množství, že častokráte housenka jimi celá pokryta jest. Tato nezdá 
se zpočátku ani pozorovali, že v těle svém zárodek brzké smrti nosí, hladově dále se 
pase a byliny ožírá, anto zatím mladí lumkové uvnitř těla jejího se pasou, jako sup na 
játrech Prometheových. Jak ale možná, že housenka, nesouc v útrobách svých žravé 
tyto cizopasky, časlokráte drahný čas ještě žíti, růsti, ba kolikrát i zapřísli se může? 
