102 
O kovech. 
Sepsal Vojtěch Šafařík. 
(Pokračování.) 
Stříbrné rudy; které mnoho mědi aneb mědí a olova v sobě chovají, nehodí se 
ani k odhánění ani k amalgamování: při těch užívá se opět jiného hutnického pochodu, 
jenž vycezování (Saigerarbeit) sluje a v tom svůj základ má, že olovo a měď velmi 
malou chemickou příbuznost k sobě ukazují. Sleje-li se olovo dohromady se mědí; od- 
dělí se při ztvrdnutí oba kovy od sebe v té míře a spůsobě, že slitina takřka houbu 
představuje, jejíž osnova měděná jest, všecky prázdniny ale olovem vyplněny. Když se 
pak podobná slitina ztuhlá po delší čas mírně rozpaluje, roztopí se olovo a vyteče ven, 
kdežto měděná osnova litiny, jsouc mnohem tíže roztopna, co houba zbude. Byla-li 
měď s olovem slitá stříbrnatá, spojí se stříbro za tuhnutí takové litiny s olovem (jakož 
jsme již i nahoře pravili, že olovo ke stříbru velikou příbuznost má) a při pozdnějším 
záhřívání vyteče olovo stříbrnaté, zůstavíc měď stříbra nedocela ale předce na větším 
díle zbavenou. Houbovité kavaly měděné (s 25% olova), zbývající po vycezení, slovou 
loučí (Kienstocke) a pálí se ještě jednou silněji (což hvozděním, Darren, slove), aby 
všecko olovo z nich vyleklo. Olovo vycezené spracuje se dle první methody, totiž od- 
háněním. Těžení vycezováním jest velmi obšírné a nákladné, obzvláště za tou pří- 
činou, že jen zachováním jistých nevyhnutelných podmínek lze se při něm zdaru nadíli, 
kterýmž arci pro velmi různou povahu a bohatství různých rud často jen stěží dá se 
vyhověti. Má-li se totiž stříbro mědi vycezením všemožně odníti, musí býti poměr olova 
ke mědi jako 11: 3, spolu však musí v té slitině tolik stříbra býli, aby na 480 částek 
olova asi částka stříbra se vynašla. Je-li stříbra méně, nabude se olova příliš chudého, 
aby se odhánění vyplatilo ; je-li naopak stříbra více, neoddělí se cezením er ode 
mědi: měď musí opětovně s olovem slita a vycezena býti. 
*Jmenované obtíže byly hlavně | příčinot; že vyhledáno jiných spůsobův k vylaho- 
vání stříbra ze měděných rud, cestou kratší a méně zdlouhavou. Mámef nyní k tomu 
konci dvě methody, kteréž obě v tom se shodují, že se rudám stříbro neodjímá cestou 
hutnickou, ohněm a pečmi (vyjma jisté nevyhnutelné přípravy), ale cestou mokrou, 
t. j. pomocí tekutých prostředkův chemických. Obě methody společným jmenem zovou 
se extrakcí stříbra na mokré cestě (Silberextraktion auf nassem Wege). © První spůsob 
vytahovati stříbro z rud vodou byl jest vynalezen od Zčervogela i poprvé zaveden 
v Mexiku, ač nyní již v Evropě na nejednom místě, jmenovitě na hutích Mansfeldských 
(v Prusku), též s prospěchem nemalým se ujal. Ziervoglova methoda požaduje rudy 
sirnaté (ve kterých totiž kovy vesměs sé sírou spojeny jsou); mírným a pozorným pra- 
žením ve zvláštních pecech okysličí se tito sirníci (Schwefelmetalle) a promění ve sí- 
rany (schwefelsaure Metalloxyde) ; jmenovitě 'a především promění se sirník stříbrnatý 
(Schwefelsilber = AgS) vsíran stříbrnatý (schwefelsaures Silberoxyd = Ag0. S0;), který 
ve vodě rozpustitelný jest. Pražená ruda poleje se dostatečným množstvím vody, kteráž 
kovy tedy i stříbro v podobě 'síranův rozpustí, a do roztoku tím spůsobem mnabytého 
postaví se měděné plechy.. V síranu stříbrnatém, jejž tento roztok obsahuje, je stříbro 
spojeno nejen se sírou ale i s kyslíkem; měď však má ku kyslíku větší příbuznost nežli 
stříbro, ona se tedy kyslíku se stříbrem spojeného zmocní, vejde na místě stříbra do 
