103 
roztoku, a stříbro, jsouci zbaveno svého kyslíka a tudíž své rozpustlivosti ve vodě, 
vyloučí se jakožto jemný šedý prášek, 
Augustin vymyslil jiný spůsob extrakcí neméně důvlipný, který také již na mno- 
hých míslech, n. př. v Mansfeldu, Walesu a v Uhřích, zaveden jest. On praží stříbr- 
naté měděné rudy, ale s přimíšením kuchyňské soli; kovy v rudě obsažené vezmou na 
sebe chlór obsažený v soli kuchyňské a přemění se tím ve chloridy (Chlormetalle), 
stříbro tedy slane se chloridem  stříbrnatým (Chlorsilber). Než ten nerozpouští se ni- 
kterak ve vodě pouhé, ovšem ale ve vodě nasycené solí kuchyňskou. Protož polívá se 
© pražená ruda horkým roztokem soli kuchyňské, a do roztoku postaví se plechy měděné : 
Rea s) 
měď se zmocní chlóru obsaženého ve chloridu stříbrnatém a rozpustí se na místě stříbra 
(co chlorid měďnatý, Chlorkupfer), stříbro se co prášek vyloučí. Penny navrhl užívati 
místo soli kuchyňské (chloridu sodnatého) Ssirnatanu sodnatého (unlerschwefligsaures 
Natron = Na0.S, 0,), soli, která, ačkoliv nepříliš drahá, přede o mnoho dražší jest soli 
© kuchyňské; než však rozdíl v ceně nahradí a vyrovná se hojně tím, že jménovaná 
látka rozpuštěná ve vodě asi 30kráte více stříbra z rudy pražené vytáhnouli dovede, 
nežli rovné množství soli kuchyňské. Zdá se, že ve Walesu spůsob Pennyho již ne- 
- malého si získal rozšíření a užívání. 
Stříbro, nabyté kterýmkoli z Pnosněů čtyř spůsobův, není předce nikdy úplně 
- čisté, obsahujíc v sobě vždy větší neb menší množství různých kovův, jmenovitě mědi, 
olova, něco zlata“ ald. Za tou příčinou musí chemik, kdykoli k svým pracím stříbra po- 
třebí má, prodajný kov teprvé v dokonalé čili chemické čistotě dovésti. Avšak právě 
stříbro nad míru snadno se chemickým spůsobem čistí, a je v skutku málo kovův, které 
-by se mu v tom ohledu vyrovnaly. Stříbro nečisté rozpustí lučebník v kyselině du- 
sičné (Salpetersáure — NO;) čili lučavce (Scheidewasser). Tato silná kyselina má v sobě 
- veliké množství (749) kyslíku, z něhož ráda částku jiným látkám, jmenovitě kovům, 
pouští, měníc je v kysličníky (Oxyd) ; tyto pak se v ostatní kyseliny rozpustí a S ní 
“ spojí, tak že roztok všecky kovy co dusičnany (salpetersaure Metalloxyde) obsahuje. 
» Přidáme-li k takovému roztoku nečistého stříbra sůl kuchyňskou, proměníme tím kovy 
ve chloridy (Chlormetalle) rozpustlivé ve vodě, vyjmouc jediné chlorid stříbrnatý: tento 
jest ve vodě zúplna nerozpustná bílá usedlina, která se cedítkem od tekutiny -oddělí 
-a proplakováním čistou vodou od tekutiny, v níž ostatní kovy rozpuštěny jsou, vyčistí, 
Do chloridu stříbrnatého ještě mokrého vstrčí se kus železa: železo zmocní se chloru 
a vyloučí stříbro v podobě šedivého kyprého tělesa, které však již mírným tlakem 
v tuhý a lesklý kov se sráží a roztopením (pakli toho potřebí jest) snadno se v ce- 
listvý kus slíti dá. 
Vlastnosti stříbra, pokudž pouhým pohledem se zjevují, jsou tuším dostatečně 
známy ; nicméně však nebude snad od místa, vyčísti je zevrubněji, t. j. pokud možno 
udáním číselným, které ve vědách přírodních jedině a výhradně vědeckou cenu má. 
Stříbro má ze všech kovův nám do té doby známých barvu nejbělejší, stříbrnou (čistší 
mežli cín, rtuť a platina), a lesk nejskvělejší. Dle zkoušek Jamintových odráží leštěné 
stříbro ze 100 paprskův padajících na ně směrem kolmým 90, jen 10 jich pohlcuje neb 
rozptyluje. Leštěná ocel odráží jen 60 paprskův ze 100, leštěná zrcadlovina (Spiegel- 
| metalle, slitina ze. 67% mědi a 339 cínu) jen 64 ze 100. Vidnoť z toho, že k hoto- 
„vení kovových zrcadel stříbro nade všecky jiné kovy se hodí, což také příčinou jest, že 
-hrabě Rosse ve svém ohromném dalekohledu malé zrcadlo stříbrné s nemalým prospě- 
