106 
likou vadu na sobě mají: že totiž jen rozdíl světla a stínu, nikoli však rozdíl barev na 
nich vidomě se jeví. Edmund Becguerel objevil první, že deska, potažená jistým zvlášt- 
ním pochodem tenkou vrstvou chloridu stříbrnatého (Chlorsilber), nejen rozdíl světla 
a slínu, nýbrž i různost barev na sobě zobrazuje, t. j. utvoří-li se na takové desce 
obraz vnějších předmětův pomocí skleněné čočky, vyobrazí se na ní nejen pravý po- 
měr světla a lemnoty, ale i co v přírodě červené jest, dá též na desce červený obraz, 
co modré dá modrý atd. Podařiloť se Becguerelovi vyvésti v tom spůsobu obrazy kra- 
jin se všemi přirozenými barvami, kteréž on nazývá obrazy fotochromatické (světloba- 
revné). Jediná, ač arci veliká nedokonalost při tomto jeho vynálezu ta jest, že posud 
nikterak nelze tyto obrazy uslálili; zůstávajíť jen do té doby dokonalé, dokud jich ne- 
vyneseme na slunce, ohledajíce je pouze při slabounkém světle denním anebo při svíčce. 
Jest však naděje, že i tato překážka bude odstraněna a tudíž krásné umění světloobraz- 
nické na vrchol dokonalosti vynešeno. 
Pravil jsem nahoře, že druhý mocný nepřítel stříbra jest síra. © Kdykoli -se či- 
stého stříbra dotýkají sirnaté výpary, n. př. čmud kamenouhelný, výpar hnijících ryb 
a vejcí atd., pozoruje se dosti rychlé jeho nabíhání barvou zpočátku žlutou, pak hně- 
dou, konečně černou. Tato poslední černá barva je spolu vlastní barvou sirníku stří- 
brnatého (Schwefelsilber, AgS), který, nalezá-li se co ruda stříbrná, sluje hebken (Sil- 
berglanz) a náleží ku počtu nejbohatších rud stříbrných, maje v sobě 87%; kovu. Uměle 
se utvoří, když se stříbro do roztopené síry hodí anebo síra k rozžhavenému. stříbru 
přičiní. Jestiť těleso k olovu podobné, tmavošedé, slabě lesklé, těžké a (což nejpamát- 
nější) ohebné v té míře, že se může nožem krájeti a kouti. Polský král August dal 
z hebkenu, který byl za jeho panování ve Freiberku nad míru hojně vykopáván, raziti 
medallie se svým poprsím, které se posud ve sbírkách zachovávají. Stříhrné věci (n. př. 
peníze), vpadlé náhodou do záchodův neb kanálův a vytažené pak opět za delší čas, 
bývají docela proměněny v šedý lesklý sirník stříbrnatý , neboť téměř všecky části živo- 
čišného ústrojí obsahují v sobě co podstatnou součástku síru, která za hnití jich co sí- 
rovodíkový plyn se vyprošťuje a prchá, je-li však stříbro přítomno, k tomuto se přidružuje. 
Chceme-li stříbrné nářadí ve příbytcích delší čas čisté zachovati, aby nebylo třeba vždy 
znova je odrhovati, tuť radí O/fo nade všecko obalili je pečlivě do voskového papíru. 
Nejlepší prostředek na čistění stříbra sirou naběhlého jest ale podle zkušenosti angli- 
ckých klenotníkův citronan vápenatý (citronensaurer Kalk), jejž obdržíme polejíce pla- 
vený prášek křidový cezenou šťávou citronovou, pokud je pozorovati vření a šumění, 
a usušíce nabytou látku teplem slunečním, 
Sirník stříbrnatý je i v uměleckém ohledu památný, neboť sloužil před časy ke 
zhotovování tak zvaných Niellův (niello), kterými se obzvláště někteří vlaští mistrové 
proslavili, n. př. Celléni. Niello č. niellovaná práce konala se tím spůsobem, že se do 
hlazených desk stříbrných výkresy umělecké hlouběji neb mělčeji vrývali, brázdy prá- 
škem sirníku stříbrnatého vyplnily a vše pak mírně vypálilo: sirník stříbrnatý, jsa mno- 
hem snadněji roztopitelný než stříbro, rozlil se a slil se spolu pevně se stříbrnou pod- 
ložkou, utvoře nesmazatelné černé výkresy na lesklé bílé půdě. U veliké míře provo- 
zuje se tato větev uměleckého průmyslu posud v ruském městě Tule. 
Z ostatních chemických sloučenin stříbra zanímá nás jen dusičnan stříbrnatý (sal- 
petersaures Silberoxyd Ag0.N0,). Této sloučeniny nabývá se, kdykoliv stříbro a ky- 
selina dusičná (Salpetersáure, NO;) dohromady se sejdou. Kyselina dusičná, majíc 
