108 
sobě, že nejen jistí stupňové předepsáni jsou, ve kterých výhradně dovoleno míchati oba 
kovy, ale že též nižádný stříbrný kus prodán býti nesmí, který by nebyl od zvláště 
uslanoveného úřadu zkoušín a vytlačenou pečetí za zákonitý potvrzen. Zřízení takové 
musí obzvláště za tou příčinou jakožto spravedlivé uznáno býti, poněvadž by jináče ten 
kdo stříbrné nářadí kupuje (nemoha je před koupí teprvé chemicky analysovati, byť hned 
chemikem byl) docela na libovůli prodavače spolehnouti musil. 
Jest pak i počet i složení oněch smíšenin úředně nařízených a dovolených tak- 
měř v každé zemi jiný a jiný, obzvláště proto, poněvadž posud bohužel každá i nej- 
menší krajinka Evropy zvláštní své závaží a míru má a urputně drží. V celém Ně- 
mecku a Rakousku jednotou drahých kovů jest hřicna (Mark) = %, libry Kolínské = 
288 grammův; ta se dělí na 16 lotův, lot na 18 zrn (gramm.). Dobrota stříbra 
udává se v ten spůsob, že jmenujeme množství stříbra obsaženého v jedné hřivně smí- 
šeniny; 46lotové stříbro tedy je docela čisté, 13lotové skládá se ve hřivně ze 413lo- 
tův stříbra a 3 lotův mědi, 5lotové má jen 5/, stříbra a '"%, mědi v sobě. Hřivnu 
pak rozeznáváme čistou (feine Mark), totiž takovou, která obsahuje jen čistý drahý kov, 
a míšenou (rauhe Mark), t. j. hřivnu stříbra i s přísadou, Ve Francouzsku a ve všech 
zemích, které po něm tak zvanou metrickou (desitinnou) soustavu měr a váh přijaly, 
slouží za základní jednolu váh kilogramm, a dobrota drahých kovův udává se na tisí- 
ciny, n. př. stříbro "9% oogové, t. j. jehož 1000 liber obsahuje 900 liber stříbra a 100 
liber mědi. Počet kusův, který se razí z jedné hřivny čistého stříbra, stanoví tak zvané 
mincové číslo (Můnzfuss); u nás n.př. panuje číslo konvenční č. 20 zlatové, t.j. z jedné 
hřivny čistého stříbra nadělá se 20 zlatých ; arci že těch :20 zlatých, poněvadž přísadu 
mají, dohromady více než hřivnu váží, ale stříbra je v nich jen 4 hřivna. 
Tré hlavních mincových čísel v Německu jest: 1) Kurantové (Kurantfuss), přijaté 
r. 1838 ode všech státův celné jednoty německé. V něm bije se 14 tolarův č. 24 zla- 
tých ze hřivny. 2) Konvenční č. 20zlatové, v Rakousích. 3) Rýnské č. 24';zlatové 
(Rheinische Wáhrung); v něm vydá hřivna čistá 24'"/, kusův po 4 zlatém, z čehož vy- 
20 
svítá, že rýnský zlatý 247, našeho zlatého t. j. 49 krejcarův konv. č. vynáší. 
2 
Dobrota č. čistota stříbra, z něhož peníze raženy jsou, zrnem (Korn) se zove» 
váha pak každého kusu sluje stříž (Schrot). Jelikož pak není možné dosíci, aby každý 
jednotlivý peníz na vlas nařízené zrno měl, jest jistá odchylka dovolena, která se zove 
remedium. Pro příklad vezměme rakouský zlatý ; tento měl (až do r. 1852) stříž 1', 
lotu, t. j. každý kus vážil tolikéž, zrno pak bylo 43, lotův, t. j. hřivna stříbra z ně- 
hož se razil, chovala v sobě 13; lotu stříbra a 2%; lotu mědi, 
Ustanovení a nařízení, jakového zrna se má užívali v penězích a nádobách, není, 
jakby snad zdáti se mohlo, věcí lichou a nedůležitou; neboť záleží přede vším na tom, 
aby věci tyto, pokud v oběhu jsou, co možná nejmíň se otíraly. Povážime-li, že je- 
dině v Evropě již za několik tisíc milionův zlatých peněz a věcí stříbrných obíhá, a že 
ztráta otíráním spůsobená v skutku dokonalá ztráta jest, poněvadž otřený kov sebrati již 
naprosto nelze: pochopujeme snadno, že se národnímu jmění státův evropských pouhým 
otíráním věcí stříbrných (kladouce otření za rok dle přibližitelného vyskoumání asi — 
V000) rok co rok škoda několika milionův zlatých děje, kterou třeba dle možnosti od- 
straniti.  Karmarsch učinil v tom ohledu zajímavé zkoušky, ze kterých na jevo vychází, 
že se mezi všemi možnými smíšeninami mědi se stříbrem nejméně otírá ta, která se skládá 
