111 
jako raději zvířecí látku bez vlastní pravidelné a systematicky určitelné formy, jen jako 
látku jakéhokoliv zvířecího tvoření. 
Pročež první pozorovatel toho živočka Roesel, a po něm Linné a Pallas nazvali 
je Volvox Chaos, Chaos proteus, asi jako část prvotní oné smíšeniny bez ladu a skladu, 
o které Genesis (kap. I. v 2.) mluví, od řeckých filosolů Chaos zvané, 
Jmenem Proteus diffluens nazval je slavný nálevníkozpytec Otto Fr. Můller. Toto 
jmeno Proteus mělo naznačiti jeho velikou proměnlivost, jako měla býti ona báječného 
Protea, o kterém v Odyssei prozpěvováno. Ta však jmena postupem času couvla na 
druhé místo, první ponechavši novému Amoeba, od Bory St. Vincent navrženému a rovně 
vzatému od měnivosti našeho zvířátka, neboť čuorPr nazývá se řecky změna, tedy amoe- 
ba jakoby česky: měňavka. Nechceme tímto slůvkem do terminologie se míchali, vy- 
hýbajíce se všeliké nevhodě, to však budiž dovolíno, cizoslov aspoň českým nápodobně- 
ním naší mysli něco přiblížili. 
Nebylo divu, že při tak neurčitém mnohonásobném tváření se Amoeb někteří pří- 
rodozpytci v jejich rozdruhování nenalezali konce. Losana z Turinu byl při svém ba- 
dání tak ohromen touto rozmanitostí, že mu nebylo mnoho 69 rodů Amoeb napočísti, 
a však beze všech podstatných důvodů. Nebo co podle nynějšího ponětí v říši organické 
druh býti má, budiž nad individuálnost vyvýšeno a udržuj stálou formu po celá pokolení. 
Mnohem skromněji počínal sobě v té věci Dujardin, „Jest ovšem nemožné ,“ pravíť on, 
zoologické druhy vyznačovati u zvířátek, která nemají žádného určitého tvaru, žádného 
rozeznatelného ústrojí, jejichžlo vznikání ani rozplozování známo není, a o nichž možná 
předpokládati, že přirozenost tekutiny, v které žijí, velice mna ně působí. Neboť většina 
Amoeb vyvinuje se v tekutinách, rozličnými solmi a rozpuštěnými látkami živočními na- 
sycených.“ | Pročež také přistoupiv k rozdružení jich, praví: „Nemohu říci, že bych 
ve svém popsání význaky specifické byl udal, jsou lo jen náznaky nebo známky pro- 
zatimní. Pokládám tedy za věc podstatnou, aby se v mém vyčíslení docela nemyslilo 
na rozeznávání vlastních druhů.“ 
V nejnovějších časech jest i pochybováno o samostatnosti rodu amoebího, an Lie- 
berkůhn (Můllers Archiv 1854) pozoroval, že mezi přelvary Gregarin (živých zvíře- 
cích buněk) z očitých lodiček (naviculae), jimiž se rozplozují, povstávají tvary k Amoe- 
bám podobné, z kterých konečně Gregariny se vyvinují. Není o tom pochybnosti, však 
z toho nepochází, že by všechny Amoeby jen přetvary a meězitvary býti měly. Známo 
jest, že v přírodě ve všech třídách živočišstva více takových tvorů se nachází, kdežto 
forma larevní jako upevněna na svém místě dalšího vyvinutí nedosahuje. Známý toho 
příklad podává nám Proteus anguineus, obyvatel jeskyně Adelsberoské v Krajinsku a j. v. 
V Amoebách příroda takořka hledá teprv určitého tvaru organického, a mnenalez- 
mouc ho zůstává u pouhé syrové látky zvířecí, již vhodně Dujardin sarkode, jakoby ma- 
Sovina, nazval. Nejbližší stupeň tvorčí, který se jí tu vydaří, jest, že vlastní nádobky 
nejrozmanitějších forem vytvořuje, do kterých tu neladnou a neskladnou masovinu uza- 
vírá a co krmi poskytuje dokonalejšímu zvířectvu. 
Nejprvé odívá se sarkoda všelikými drobečky nerostními, pískem a cokoliv jí 
vhod přijde, zrobíc si z toho obálku vejčitou, na jedné straně otevřenou, ač i tomu ja= 
kási slupka za podstavu slouží. Tak se to nachází u zvířátka Difflugia proteiformis 
| zvaného, z jehož předního otvoru, podobně jako u Amoeb, laločky a ramínka neboli ko- 
řínky se vyskytují. 
