112 
Dále nacházíme co obálku čistou smědou koru, na spůsob kory těla hmyzího, 
a snad i z podobné látky, chytinu, složenou. Takť u Arcelly, Gromie, Euglyphy. Jediný 
rod, Polymorphina Silicea, ukazuje v skořápce látku křemelitou, ostatní všechna tak zvaná 
Foraminifera (dirkonosci) mají látku vápenitou. Všude pak, nechť jsou ty skořápky 
jakéhokoliv sprostého nebo složeného tvaru, nezavírají než sarkodu, látku jednoduchou 
zvířecí, samohybnou, bezústrojnou. Že pak většina povrchu těla sevřena jest skořápkou, 
nezbývá sarkodě nic, než aby se zůstavenými otvory pohybovala. 
Otvory pak jsou buďto jednollivé anebo mnohonásobné, poslednější ukazují se co 
dirky po celé skořápce rozseté. Otvorem pak a dirkami sarkoda všelijakým spůsobem 
se vyplazuje a vylévá. O laločkách, ramenech a kořínkách již bylo řečeno. © Znamenité 
však jest vyplazování sarkody na spůsob paprsků a tenátek. Paprskovité prodlouženiny 
nacházíme hlavně u rodu Aklinophrys (paprskomryka), kterou Kólliker (obr. 2.) výborně 
popsal. Jest to zvířátko na spůsob koule, z pouhé sarkody- složené ; uvnitř obyčejně 
A (Obr. 2.) jedna vakuola (prázdninka) se ukazuje. Z celého po- 
vrchu vztyčují se na všechny strany vlákénka přímá, 
paprskovitá, protažitelná i vtažitelná, do nichž když se 
něco zaplele, vtaženo bývá až ku povrchu těla, a pak do 
něho se vnořivši buď se stráví aneb na jiné straně se 
vyvrhuje. Paprskovilá ta tykadla bývají někdy třikráte 
delší nežli průměr těla samého. 
Ještě znamenitější a zajímavější jest rozprostření 
sarkody ve spůsobě tenat. Sakorda vychází buď jen 
jedním otvorem a v tenata se rozprostírá, anebo mno- 
hými — dirkovatinou. Popíšeme podle nejnovějšího v té věci badatele, Maxa Schultze *), na 
mořském zvířátku Gromia oviformis tyto pohyby sarkody v teneto se rozšiřující (viz 
obr. 3.). Sarkoda jest uzavřena v obálku vejčitou, průhlednou, korovitou, na jednom 
konci okrouhlým otvorem otevřenou. Zvíře se chytí a dá se s mořskou vodou v dutém 
skelku pod mikroskop. Sarkoda se následkem lovení vtáhla do vnitř. Nějaký čas chová 
se zvíře pokojně, pak počne uvnitř průhledné obálky v sarkodě vlastní hýbání a přelí- 
vání zrneček tam viditelných. Po chvíli počnou vylízati otvorem jednotlivé velmi tenké 
praménky látky bezbarvé, průhledné, zrnkovité. Ty, co nejprvé se vyskytly, hýbají se na 
všechny strany, jakoby sem a tam chmatajíce něco hledaly, až se někde dotknou povrchu 
skelka, načež se rychle prodlužují plazíce se po hladkém povrchu. Na to následuje 
mnohem více takových praménků, které se otvorem vyřinují.  Tylo se mezi sebou 
mnohonásobně spojují a slepují, činíce teneto, které dále se prodlužujíc (třeba 8- 
i 42krát dále nežli jest podélní průměr obálky) vždy jemnějšími se stává, až pomalu jeho 
vzrůstání do délky přestane. Kde se praménky stýkají, utvořují se jako můstky, někdy 
i ve větší blánku sousední se slijí, z které opět nová i nová nejjemnější vlákénka mna 
všechny strany vycházejí. Přihlédá-li se blíže k těmto praménkům a vlákénkům, viděti 
v mich proudící se zrnéčka, která ze sakordy uvnitř. obálky vycházejíc rychle podél 
praménků a vlákének se ku předu až na nejkrajnější obvod pohybují, kdežto se octnuvše 
*) Ueber den Organismus der Polythalamien  (Foraminiferen) nebst Bemerkungen ber die Rhizopoden 
im Allgemeinen von Max, Sigmund Schultze, Dr. der Ph. und M., Prosector und Privatdocent an 
d. Univ. zu Greifswalde. Mit VII illum. Kupfertafeln. Leipzig, Engelmann 1854. 
