126 
Bobrové a medvědi v Cechach. 
Od Frant. Špatného. 
Že se až posud v Českém království nevyplemenili nejznamenitější representanti 
z pořadu bobrovitých a medvědovitých zvířat, máme co děkovati přírodomilovnému vel- 
moži Jeho Jasnosti knížeti Janu Adolfovi ze Svarcenberka. 
Pod uvarováním veliké pokuty Jeho Jasnost svým myslivcům přísně zapovědíti rá- 
čila střílení bobrů v potoku na Nových Řekách (Neubach) zvaném, na bývalém panství 
Třeboňském, a medvědů v Zelnavském a Neuthalském hájenství v okresu Plánském. Z té 
krajiny pochází také vycpaný pěkný medvěd, kterého dotčený velmož Museu Českého krá- 
lovství darovati ráčil. Že byl nebezpečný lov medvědů u české chrabré šlechty oblíben, 
to dokazují četná kamenná stanoviště, nalezající se v podotknutých hájenstvích a v Plán- 
ském lese nedaleko Krumlova. V hájenství Christianberském spatřiti lze zříceniny med- 
vědí chýže, v které se střelci ukrývali a ze střílen pálili na medvědy, nedaleko chýže na 
mrchy navnaděné. 
Laskavostí pana Jana Přibyla, polesného ve Friedově (Friedau) byl mi dopis ode- 
slán, který obsahuje popis příhod ze života medvědů od něho pozorovaných. Velevážený 
pan dopisovatel mi snad za to nezazlí, když jeho dopis zde uveřejním. Zní takto: 
„Dne 19. září 1828 vyšel jsem Zastřelit jelena v hájenství v Předním Štittu (Vor- 
derstift) na panství Krumlovském, kde jsem tehdáž sloužil jakožto lesní adjunkt u jeho 
Jasnosti spanilomyslného knížete Josefa ze Svarcenberka. V tom čase se v řečeném há- 
jenství ještě zdržovali jeleni co domácí zvěř (Standwild). 
„Kráčel jsem lesem s výšiny Filipo-Jiříkovského vrchu (Filipp-Jirgelberg) k úžlabině, 
v které leží dlouhá louka. Přijda k ouvalu zaslechl jsem děsivé stenání. - Domníval jsem 
se, že se ma tom místě, odkud ten strašný hlahol přicházel, strhla mezi můži krutá 
rvačka, a že zápasí na život a smrt. 
„Dlonho nerozvažuje pospíchal jsem rychlým krokem na bojiště s předsevzetím rváče 
smířiti, a když toho potřeba nastane slabšímu pomoci. Přijda na 90 — 100 kroků vzdá- 
lenosti spatřil jsem na lesním okrajku místo rváčů dva bojující medvědy, kteří jsouce vztý- 
čeni předními tlapami se fackovali a někdy se i kousali. Po delším pozorování nabyl 
jsem přesvědčení, že tento zápas pochází pouze ze svévole a obapolného škádlení. Zatím 
přiblížil se sonmrak. Potěšen tímto zajímavým podiváním chtěl jsem se konce dočkati, 
protož přikradl jsem se blíže, abych pohybování rváčů lépe pozorovati mohl. 
„Z bližšího stanoviště laškující medvědy asi 10 minut pozorovav, spatřil jsem, žé se 
větší a silnější medvěd hry a škádlení syt vytrhnul z náručí svého společníka, a do hlu- 
bokého lesa na outěk se dal. Slabší a rozpustilejší medvěd chtěl ještě déle v divoké zá- 
bavě setrvati, pročež se pustil za prchalem, dohoniv jej skočil na něj a počal jej opět 
skádliti. Dorážení a vytrhování v běhu muselo uprchlíka rozdrážditi, i postavil se na zadní 
běhy a laškujícího medvěda předními tlapami nerázně 'do hlavy udeřil. Od toho oka- 
mžení se tato hra proměnila v opravdivou rvačku. Po té ráně rozvzteklen vrátil ji slabší 
medvěd silnějšímu, a při nejstrašlivějším řvaní rána za ranou padala, spojena jsouc pokaždé 
s notným kousnutím, kdykoliv příhodný okamžik přistoupil. "Tento boj trvál asi 10—15 
minut, když se slabší medvěd vytrhl a z obdržených ran barvě (krváceje) na útěk se dal. 
„V tom okamžení jsem již stál na svobodném místě na lesní louce, a nevím zdali 
mne medvědi zpozorovali. Prchající medvěd pronásledován vítězem, který strašlivě řval, 
přímo ke mně se blížil; na mne přišel náramný strach, poněvadž jsem byl v nebezpečen- 
ství od medvědů napaden býti. Ač střílení medvědů přísně zapovězeno jest, kázala mi 
povinnost zachování vlastního života, tento příkaz přestoupiti. Jak mile se uhánějící med- 
věd ke mně asi na 10 kroků přiblížil, prohnal jsem mu kulkou hruď, trefený medvěd 
strašlivě zařval, vybočil se a v tom okamžení jsem mu zasadil druhou ránu na komoru, 
načež se svalil na zem. Druhý medvěd pustiv se stranou obešel mne a zastřeleného med- 
věda. Přijda k mrtvole postavil se na zadní běhy, díval se několik sekund na ni, pak 
pospíchaje odtud zmizel v tmavém lese. 
„Po vystřelení chtěl jsem svou zbraň zase nabiti, nemohl jsem věndh v tom zmatku 
nábitek nalezti. Mezi tím se přiblížila noc, a když mne strach pominul, našel jsem 
náboj, nabil jsem ručnici a ohledal jsem zastřeleného macka. Pak jsem pospíchal za utí- 
kajícím medvědem do lesa. Přiblíživ se k lesnímu okrajku zaslechl jsem mumlání prcha- 
