134 y 
Mimo to vystavil úkony přirozené, záživní, pohlavní a duševní, ježto k okamžitému se- 
trvání života nevyhnutelně potřebny býti neměly. Za novějších časů odchýleno se snažně 
od Galenova rozvržení. Rychlost nastupujícího bezživotí od nevykonávání jistých ou- 
řadů životních nezdála se býti dosti podstatnou, an i jiná okamžitá přetržení činnosti> 
k. př. souslavy nervové mrtvicí, náhlý konee životu spůsobují. Ponětí přirozených úkonů 
zdálo se býti příliš široké, an by životní i pohlavní v sobě zajímalo, a však i dále do 
přírody povšechné dosahovalo. 
Naproti lomů stálo oddělení úkonů duševných nebo zvířecích pevně a bezpečně , 
samo o sobě. Nezbývalo tedy nic než vyhledati pojem tomu logicky určitě protistojící. 
Našelť se v roslinnosti čili vegetací. — Výjevy života osobního nebo individuálního 
dělí se tedy na dvě hlavní formy, života rostlinného čili vegetalivního a živola zvíře- 
cího čili animálního; v onom panují pouze síly hmotné bežvědomé, v tomto síly du- 
ševné, vědomé. 1 
Rostlinný pak život dělí se ma individuální, jehož úkony směrují k živení, vzrů- 
stání a chování živolvoru jednolního, a na pohlavní, jehož účel jest zachování a roz- 
plozování celého rodu od pokolení do pokolení. Duševní pak forma životní obsahuje 
v sobě též činnosti osobní, směřujíčí dílem k zachování jednotníka prostředkem sil du- 
ševních, dílem k zachování celého rodu, a u člověka i k vyvinování poměrů společen- 
ských a založených na nich činností vyšších, pouze duchovních, prostředkem rozumu. 
Středek všech úkonů rostinných jest soustava krevní, Z míž vychází všechen 
zrůst, vylvořování a proměny částek lěla pevných i tekutých, a do něhož se všechno 
navracuje co se vyžilo, aby jím zase ven vyloučeno aňebo do opětného spotřebení 
obráceno bylo. Krev pak, aby vždy obnovována byla, přijímá do sebe ze vnější přírody © 
potravy pevné, tekuté, plynné, ježto přetvořuje, zpodobuje ve vlastní podstatu trávením 
a zažíváním, sama pak od částek pevných živoucích zažívána a přebvořována bývá v bylo 
samé, s nimiž spojena na čas zúčastnuje se živých jejich činností, až pak hmolné 
částky odumírající opět krví vyloučeny a na venek močí, výparem, lejnem vyvr- 
ženy bývají. 
Vidíme tu, jak tělo naše jest jen zdánlivě stálý, v jisté prostorní hranice obme- 
zený hmotný výjev, an uvnilř až do nejdrobnějších částic všechno v neustálých změnách 
a přetvorech se nachází. Co z venku látky přibývá a vnitřku se uhosťuje, ubývá jí 
stejnou měrou na povrchu, am všelijak se vyhosťuje. Tak mezi mocí tvořící a rušící © 
tělo hmotné časem i prostorem se vznáší, i není (o hmola, co mu stání a setrvání dává, 
nýbrž síla životní, rázu každému rodu vlastního, která všechny výměny a přechody 
hmotné přetrvává, sama jsouc podstalnou, an vše druhé, co do svého víru porývá, ná- 
hodné a pominutelné býti se zdá. Vešloť v přísloví u našeho lidu, nevím z kterých 
pramenů snad učených čerpané, že se tělo lidské každých sedm let zcela obnovuje. 
Ležíť v tom veliká pravda fysiologická, jen svou přílišnou určitoslí, jak to snad forma 
přísloví žádala, něco zpotvořená. Jistě i celé tělo naše, i jednotlivé jeho částky obno- 
vují se v jistých časech, v mládí rychleji, v dospělém věku stálým poslupem, v stáří 
konečně vždy zmenšeným krokem. Obnovení pak částek jednotlivých závisí od jejich 
měkkosti, krevnosti, čilého v nich oučinkujícího života, Athéňané chovali v svém pří- 
stavu na slálou památku loď Theseovu, na kleré hrdina tento byl vykonal svou vý- 
pravu do Krety k vysvobození vlasti od polupného poplatku, kterážto loď častým opra- © 
vováním, ač la sama vždy se zdála, nicméně až do nejmenších částek neustále obno- © 
i 
