135 
vována byla; pěkný to obraz obhovovací síly našeho životného ústrojí. Ještě vhodnější 
obraz nám poskytuje příroda ve plamenu.  Plamínek svíčky hořící za celý večer až 
do jejího dohoření zdá se nám býti vždy ten samý ; vždy má tu samu jazykovou podobu, 
bez mála tu samu světlost a palčivost, ve stálých hranicích se udržuje, aniž'je opouští, 
"když svíčku od jednoho místa na druhé přenášíme. 
Kdož by sprostého rozumů a zdravých smyslů pochybovati směl, že plamen není 
samostatné, v sobě stejné těleso? A však, již bez vědeckých poznání, několik sprostých 
otázek i nejurpilnějšího plamenověrce přivede do rozpaku. Kam se poděla ta celá 
látka svíčky, lůj a knot? Lůj se strávil; knot shořel. Plamen tedy strávil lůj, spálil 
knot. A jejich látka pošla do plamene a v plamenu zanikla? Tak by se zdálo, však 
+ podobno že se obrátila v kouř. A odkud světlo a teplo? Ty náležejí pouze plamenu. 
Odkud plamen? Ten se znítil jiným a ten opět jiným bez konce. Tak by mudroval 
dsi některý divoch africký nebo americký, a sad i mnohý z našinců, jistě každé ne- 
přespělé, neučené dítě. Jinak na plamen hledí lučebník. Tomu jest podlouhlou, nahoře 
přiostřelou, ma povrchu žhoucí bublinkou plynu uhlíkovodíkového, jenž neuslále dotý- 
kaním se na obvodu s kyslíkem vzduchu proměňuje se v uhličnatku a vodní páru, které 
neviditelny ve vzduchu se rozprčhují. Při tom žhoucí částky povrchu vyvádějí a sálají 
teplo a světlo, ano i barvy podle látky hořící. Lálka pak ta zde jest „lůj, jenž doutna- 
jícím knotem do mezerek jeho vláken přitahován, tam roztopen a v plyn obrácen bývá, 
jenž pak vzduchem se znítí a dále proměňuje. Že pak změny látek vždy ty samé jsou, 
setrvává plamen, jejich výjev, vždy v té samé podobě, i zdá se, jakoby mu vlastní pod- 
slata přislušela, ačkoliv uvnitř překotem se proměnuje. Mámeť i jiné podobnosti pla- 
mene s životvorem : on dýchá, změňuje jako naše krev přitahováním kyslíku ze vzduchu 
uhlík na kyselinu uhličnatou, z vodíku pak podobným spůsobem zplozuje vodní páry. 
Také tráví a zažívá plamen, prostředkem knotu ssaje, olej nebo rozpuštěný lůj, 
jejž proměňuje v plyn uhlíkovodíkový, usazováním pak sazí, někdy jako nějaké houby, před- 
stavujě nám i spůsob živení a roslění hmotného. Že kromě světla a tepla též elektrická 
činnost jím se vyvinuje, není pochybnosti, an i elektrická jiskra a plameny, ve vzduchu 
prázdném prostoru strojem Ruhmkorffovým vyvedené, na to ukazují. Snad i jiné síly 
v ohni se tají, jejichž odkrytí budoucnosti zůstaveno. Kdož by tedy za zlé pokládal 
Parsům, clitelům ohňě, že jej sobě za symbol vše osvětlujícího, "zahřívajícího, živícího 
božství vyvolili? Plamenem poskytuje se nám nejpřiměřenější obraz životvoru jednot- 
livce, jenž z živlů jej obkličujících každé okamžení povstává, vzrůstá, v stejném tvaru 
setrvává a zase zaniká. 
Ostatně ono rožložení výkonů životních má více cenu historickou, a pro školské 
učení, které dosaváde rádo abstraktními pojmy se zanáší, dobře se hodí; také výhradní 
fysiologie lidská, jaková učňům lékařství se přednáší, zdá se žádati takové odloučení, 
které toliko k individuálnímu životu směřuje, aby celé skupení užitečných nauk nejkrat- 
ším časem a nejstrůčněji se podávalo: nám však jde více o to, abychom našemu čte- 
mářstvu, praklickými oučely méně vázanému, svobodné, bezvýminečné poučení a zábavu 
hledajícímu, pojmy o životu též živé, olělésněné, jak na naše smysly dorážejí, jak naše 
soucity po sobě táhnou, podávali, očež se co nejdříve vylíčením obrazu povšechného 
© života pozemského pokusíme. 
