136 
O tělesech vyhraněných. 
Od Jana Krejčího. 
Všechny přírodniny rozvrhují se dle uspořádání svých vnitřních částí ve dva ve- 
liké obory; u jedněch nachází se celá hmota složena z malých měchýřků čili tak na- 
zvaných buněk, u druhých jest hmota veskrz jednostejná beze všech mezer. Všechny 
přírodniny jsou ledy dílem buněčné, dílem bezbuněčné ; k oněm náležejí rostliny a zví- 
řata, k těmlo nerosty. V rozmanitých proměnách buněk spočívá vývin a zrůst rosllin 
a zvířat, a může se říci, že tvorové tito ani jediné okamžení bez proměny nezůstávají. 
Tvory bezbuněčné ale trvají neustále v jedné a též spůsobě, a jen vlivem zevnějším 
zvětšují svůj povrch, nikdy však zrůsltem vnitřních svých částí. Proto nazývají se 
právě nerosty. 
Nicméně. nemůžeme říci, že by nerosty beze všeho života byly, život tem jeví 
se ale jenom v jistých -okolnostech, © Jako u rostů (rostlin a zvířat) všechna od jinud 
přijatá lálka vždy v buněčný tvar se směstnává, tak zase u nerostů, jsou-li nejmenší 
částky jejich dokonale pohyblivé (jako ve skupenství kapalném nebo plynném), seřaďují 
se tylo částky v krásné mathematicky pravidelné skupeniny. Jednoduchá zkouška pře- 
svědčí nás o tomto pěkném výjevu. Rozpusfme ve vodě tolik kuchyňské soli, co se 
rozpustiti dá, vylejme tento roztok na ploskou mísu, aby se voda zase snadno odpařo- 
vati mohla, a hle, za krátký čas spatříme, jak se z vody drobounké kostky vylučují, 
jedna k druhé se přidružuje a zponenáhla vělší kostky nahromaďují. Podobný pěkný 
výjev pozoruje se na roztoku kamence v teplé vodě; znenáhlým chlazením vylučují se 
z toho roztoku překrásné osmistěny. Nejvíce překvapují ale výjevy pozorované na lu- 
čebných sraženinách. Mnohé z nich mají podobu měkké těslovité hmoty beze všeho 
určitého tvaru. Srazí-li se vápno kyselinou uhličnatou, podobá se sraženina talo k bí- 
lému nabubřenému těstu.  Dáme-li drobounkou částečku toho těsta do kapky vody pod 
drobnohled, spatříme, jak se z jednostejné lěstovité látky vyvinují nejdříve malinké ku- 
ličky, tvary ledvinité, růžencovité atd., až pak najednou jako na pokynutí nějaké kouzelné 
moci každá kulička v malé hranaté těleso se promění. 
Většina nerostů, jak těch, které v skalách nalezáme, tak i těch jež uměle v lu- 
čebnách připravujeme, berou na sebe tlakový hranalý tvar, jen menšina zůstane vždy 
bez určité podoby. 
Dle toho rozstupují se nerosty přirozeně ve dva oddíly: beztvarné a tvarné. Oba 
spůsoby mají to společné, že se skládají veskrz z jednoslejné látky. 
O beztvarných (amorphe) nerostech, k nimž na př. opál, obsidián a některé rudy 
náležejí, nebudeme zde slov šířiti, poněvadž poměry tvaru jejich jen nahodilé, nezáko- 
nité jsou.  Obrálíme svou pozornosť výhradněji k lvarným nerostům nebo vlastně jenom 
k poměrům tvarů jejich. 
Tvary lěchto nerostů jsou nesčíslné, ale nicméně řídí se dle určitých zákonů, tak 
že předce přehled jejich jest snadný, Budeme je nazývati, podle významného znaku 
jejich, totiž podle hranatosti, hraně *). 
Podoba hraně souvisí úzce s lučebnou povahou nerostů, tak že nejmenší promě- 
*) Dosaváde u nás nžíváno slova hlati, což, jak Čelakovský ukázal, špatně tvořeno jest. V jiných ja- 
zycích užívá se slova krystal, 
