145 
hvězdy, jedna v labuti, druhá ve velikém medvědu, které se mnohem rychleji pohybují, 
než kterákoli veliká hvězda. To jest proto důležité, poněvadž v tom leží ne-li právě 
důkaz, aspoň velice povšimnutí hodné poukázaní, že nejjasnější hvězdy nejsou vždy 
nejbližší, čili jinými slovy, že z hvězd stejně vzdálených ukazují některé větší, jiné zas 
menší jasnost. Zdali také hmotnost aneb rozměr nalezá se v jakémsi poměru k jasnosti, 
zdali jasnější hvězdy mají také větší objem, toho se můžeme sice domýšleti, dokázati 
však se to doposavad nedá. 
Nejvíce však při vlastním pohybu stálic pozoru hodna jest jeho proměnlivosť. 
Dosavadní zevrubnější pozorování a vypočtení, vztahující se jmenovitě na Siria, ukazují, 
že při lélo hvězdě od konce minulého století až k roku 1843 dál se pohyb o něco 
rychleji, od těch dob ale zase ulevuje. Tyto změny střídají se stále, tvoříce pravidelné 
občasí 50 let. Jak dalece též při jiných hvězdách něco podobného se ukázati dá, není 
ještě dostatečně vyšetřeno, může se však ta věc pokládati za nepochybnou. 
K vysvětlení toho úkazu uvedl Bessel novou hypothesi do hvězdářství, podle které 
přikládá hvězdám s pohybem proměnlivým, jako jest Sirius, temné průvodčí velikého 
objemu. Podle té domněnky tvořila by hvězda s temným průvodčím svým jednu sou- 
stavu jako země a měsíc, tak že by vlastně těžiště souslavy lé se stejnou rychlostí 
dále se pohybovalo, obě pak tělesa okolo něho by kolovala. Tím spůsobem by svítící 
hvězda jednou předcházela těžiště, po polovičním oběhu pak by následovala za ním, 
čímž by její pohybování jevilo se co nestejné. Jak dalece tento výklad připustiti se 
dá, rozhodne se teprv později, až perioda ještě jednou konce svého dojde. 
Jiná zvláštnost jest proměna světla některých hvězd. Jsou totiž mezi stálicemi 
někleré, ježlo, jakkoliv se od oslatních neliší ani zdánlivou proměnou svého místa ani 
rozličnou podobou, nicméně v lesku svém zakoušejí pravidelně se vracujícího zvětšení 
a umenšení, které v některých případech od nejjasnějšího světla hvězdy až do úplného 
jejího zmizení přechází. Hvězdy takové nazýváme hvězdami proměnlivými. Jedna z nej- 
nápadnějších mezi nimi jest hvězda ve velrybu, dříve podivnou nazvaná, jejíž proměnlivosť 
pozorována byla již r. 4596. Podržíc největší lesk svůj asi 14 dní, při čemž svílí jako 
hvězda druhé velikosti, slábne pak po 3 měsíce, až docela neviditelnou se stane, což 
trvá asi 5 měsíců, načež znova se objeví a po následující 3 měsíce ve světlosti roste, 
až opět dosáhne původního svého lesku. Takový jest povšechný průběh její světlové 
proměny. Ona však nedosahuje vždy stejného slupně lesku, aniž ho nepřibývá a ne- 
ubývá vždy dle stejného stupňování. 
Jiná, neméně pozoru hodná proměnlivá hvězda jest Algol ve shvězdění Persea. 
Obyčejně jeví se co hvězda druhé velikosti, kterouž zůstává 2 dni a 14 hodin, načež 
náhle jí počne ubývali světla, až již skoro po 3'/, hodině sklesne na čtvrtou velikost. 
Potom znova jí přibývá světla, a po nové 3", hodině obdrží obyčejnou svou jasnost, 
tak že občasí všech těchlo světlových proměn obnáší asi 2 dni 20 hodin a 48 minut. 
Pozdější pozorování vedla k odkrytí více takových hvězd, jejichžto světlová ob- 
časí velmi jsou rozličná, vztahujíce se od 3 dní až k 18 letům. 
Pamětihodný tento úkaz proměny světlové dvojím spůsobem se vykládá. Jedni 
mají za lo, že proměnlivé hvězdy mají jednu stranu světlejší a druhou temnější, a že 
„másledkem kolotání svého střídavě k nám hned tu hned onu obracejí. 
Jiní myslí, že by přiměřeněji bylo přijmouti veliké planety, které obcházejíce 
čzdy v kruhu, kdykoliv mezi nás a mezi hvězdu se postaví, spůsobí zatemnění této. 
Živa. 1855. 40 
