446 
Tento; poslední výklad předpokládá planety málem tak veliké jako slunce jejich, a mimo 
to zvláštní, poměry oběhu; k nimž aspoň v naší sluneční soustavě není žádné analogie. 
Naše zajisté planety, kdyby byly dosli veliké, zakryly by slunce jenom na krátký čas, 
tak že vzdálený pozorovatel nespatřoval by přibývání a ubývání světla v stejných obča= 
sích, nýbrž krátká přetržení „světlosti. © Na. všechen spůsob má první výklad pro sebe 
mnohem větší podobnost, jakkoliv i zde ještě všelicos, jmenovitě poruchy period, nevý= 
světleno zůstává. 
Bylo, by opravdu velmi žádoucno, aby poměry proměnlivých hvězd nalezly většího 
povšímnutí než posud, zvláště proto, poněvadž tento předmět docela spůsoben jest, za- 
městnati milovníky hvězdářství co nejprospěšněji. Prostřední dalekohled a hvězdní mapa 
jest k, tomu celé náčiní, potřebné, ostrosti o porovnání světlosti hvězd nabude: se 
snadno: cvičením. 
Mezi těmito, proměnlivými hvězdami jsou také některé, při nichž nenalezeno žá- 
dného .občasí. , Jsou to hvězdy, které se čas od času z nenadání na rozličných místech 
nebe objevily v,nadobyčejné jasnosti, a udrževše se po nějaký čas jako ostatní stálice 
v postavení zcela nezměněném, poznenáhlu zase zmizely aniž jaké stopy po sobě 
zůstavily, Z těchto úkazů mohou zde uvedeny býli dva, co do hodnověrnosti doko- 
nale utvrzené, 
Tycho Brahe, vracuje se 14. listopadu, 1572 z hvězdárny své domů, velmi se po- 
divil, „spatře množství lidu, pozorujících jednu hvězdu ve shvězdění Kassiopey, 0 níž 
dobře věděl, že před půl hodinou ještě jí tam nebylo. Hvězda tato. zářila již tak silně 
jako, Sirius, a svěllosti, její napořáde přibývalo, tak že v nejvělším svém lesku překo- 
návala Jupilra a za bílého dne viditelna byla. Ještě však v prosinci téhož roku počalo 
jí zase ubývati, až v březnu r. 1574 docela zmizela. 
Pozoru hodno. jest, že dle zpráv méně ulvrzených v témže shvězdění po dva- 
kráte, r.,945 a 1260, pozorována byla nová hvězda. Pryní mezera času: obnáší 315, 
druhá 314 let, a snadné jest domnění, že to byla jedna a laž hvězda a že se lu jedná 
toliko o „periodickou proměnu světla. Dle toho bylo by tu hvězdu čekali r. 1886 nebo 1887. 
Druhý podobný případ udál se r. 1604, kdežto: Keppler ve shvězdění hadonosce * 
zpozoroval novou hvězdu, která rovněž po roce zmizela, 
Těch. málo dosavadních, zkušeností nemůže býti dostatečným základem nějakému 
výkladu. „ Co však se týče domnění dříve skoro všeobecně rozšířeného, jakoby hvězdy 
od Tycha a Kepplera pozorované netoliko byly zmizely, nýbrž zničeny byly, onen pak 
lesk, jehož lak rychle dosáhly, považován měl býti za vzplanutí ohně, který je strávil: 
to odporuje, všem dosavad s bezpečností činěným hvězdářským pozorováním. Ve všem 
míru jeví se metoliko pořádek a trvanlivost, nýbrž i patrný úmysl odvrátiti možné zničení. 
Neméně „pozoru, hodna, jest rozličná barva stálic. Již proslé oko rozeznává bílé“ 
a červené hvězdy., Onyno, jsou, nejhojnější, mezi těmito před. jinými sluší jmenovali. 
hvězdu, Arklur.. Také u planet, nalezá se rozdílnost barvy, tak jmenovitě Mars poznává 
se po svém červeném světle. Vezmou-li se ale na pomoc. silné dalekohledy, dají se: 
rozeznati všelijaké jiné barevnosti. Tím spůsobem poznáváme také modravé, zelenavé 
a žlutavé hvězdy, jakkoli barva málokdy silně vystupuje, pročež také při posuzování ba- 
rev hvězdáři často daleko se.od sebe odchylují, - Olázka, zdali se časem barva hvězd: 
mění,, povslala za příčinou té okolnosti ,;že. Siřius za starodávna vyznačován byl co 
hvězda červená, kdežto zcela.co bílá se, jeví.: Z případu ale tak, osamělého nedá se. 
Ok 
