148 
tární soustavě opakují se mnohokráte podobné případy. Země a měsíc dávají příklad 
dvou souvislých těles, při Saturnu, Jupilru a Uranu nalezáme soustavy o více lělesích © 
podrobené podobným výminkám. Co však poměry dvouhvězd pro nás pamělihodnými © 
a důležitými činí, jest jednak ta okolnost, že zde slunce okolo slunce obchází, kdežlo © 
jinak zvykli jsme jenom planety a komety s jedním sluncem v soustavu spojovati ; je- 
dnak z pozorování vyplývající důkaz, že týž zákon líže, který základem jest všech po- 
hybů planetární soustavy, platí také v nejvzdálenějších částech všehomíra. | 
Čas oběhu dvouhvězd jest nestejný, při některých obnáší více nežli 10.000 let, 
při jiných jest velmi krátký. Tak dvouhvězda v severní koruně dokonala od nalezení 
svého již celý svůj oběh, jiné vykonaly vělší čásť své cesty, tak že kdyby o skutečném 
pohybování u dvouhvězd v jisté dráze ještě nějaká pochybnost zůstávala, tyto uvedené 
důkazy stačily by ji odstraniti. Mámeť zajisté o tomto oběhu dvouhvězd kolem sebe 
tytéž důkazy, jaké máme o pohybech Saturna kolem slunce, a shoda vypočtených a po- 
zorovaných jejich míst musí nás o panování a účinku Newtonova zákonu tíže v těchlo 
soustavách hvězdných rovněž tak přesvědčili, jako shoda vypočtených a pozorovaných 
míst komet ve drahách jejich kolem slunce přesvědčuje nás o všestranném panování 
tohoto zákona v naší vlastní sluneční soustavě. 
Neméně důležitá otázka v ohledu na dvojhvězdy jest: jak veliká jest pravá roz= 
sáhlost jejich dráh? jaké jsou velikosti a hmoty obíhajících okolo sebe hvězd? Pokud 
se na ten čas ukazuje, zdá se, že mezi dvouhvězdami vůbec nmalezají se větší vzdále- 
nosti nežli v naší soustavě planetární, hmoty pak že jsou velmi rozličné, hned větší 
hned menší nežli hmota našeho slunce. Dvouhvězda v labuti, jejíž vzdálenost od země 
určena jest s velikou ku pravdě podobností, má oběžní čas 500 let. Vzdálenost od 
sebe obou těchto hvězd obnáší 48 vzdáleností slunce čili 960 milionů mil. Planeta, 
která by od našeho slunce byla tak vzdálena, potřebovala“ by k občhu svému 333 let. 
Poněvadž pak pohybování se hvězdy v labuti zdlouhavější jest, tož i přitahující hmota 
musí býti menší. Vypočtení udává málem polovici sluneční hmoty. Co se týče pohybu 
oběžního, jest jednostejno, zdali tato hmota náleží jedné neb druhé hvězdě anebo oběma 
v stejných částech. "Toto poslední zdá se býti ku pravdě nejpodobnější, poněvadž hvězdy 
ukazují stejnou velikost; tedy seznali jsme dvě hvězdy, z nichž každá má jenom člvr- 
tinu velikosti slunce. Naproti tomu musí dvouhvězda ve velikém medvědu míti dya- 
cetkrát tolik hmoty jako slunce. 
Poněvadž dvouhvězdy bezpochyby jsou stejná anebo podobná tělesa jako naše 
slunce, můžeme vším právem pokládati, že i ony udělují světlo a teplo planetám a ko- 
metám, obíhajícím okolo těchto sluncí. Zmámosli o těchto podřízených nebeských těle- 
sech nenabudeme asi nikdy, někleré však domysly o jejich drahách můžeme vždy udati. 
Kdežto naše planety obíhají toliko o jediné střední těleso, totiž slunce, jsou při dvou- 
hvězdách dvě střední tělesa, následkem čehož dráhy jejich planet musejí býti mnohem 
spletenější a rozmanitější. Jsou-li hmoty obou hvězd stejně veliké, tedy popisuje pla- 
neta ellipsi, v jejíchž ohniskách leží ona dvě slunce, a to v ten spůsob, že rychlost pla- 
nety na obou koncích veliké osy stejná jest. Při jinakých poměrech hmot a tudy i při- 
tahujících sil zůstanou sice dráhy vždy elliptické, ale budou to ellipse proměnitelné. 
Ještě rozmanitější bude tento úkaz při hvězdách vícerých, jakých též několik na nebi 
pozorováno. Pozoru hodno jest, že dvojité hvězdy vůbec mnohem četněji se objevují 
nežli hvězdy víceré. Na 3000 dvojitých hvězd přijde 64 trojitých, 3 čtveřité a jeno 
