149 
jedna šesterá. Tato veliká převaha dvojitých hvězd patrně ukazuje, že původ těchto 
systemů není náhodný a že stavitel všehomíra úmysl měl, nespojovati spolu obyčejně 
více nežli dvě hvězdy. V ohledu na velikosti dráh a oběžní časy nalezají se při hvěz- 
dách vícerých tytéž poměry, jaké jsme svrchu viděli při dvojitých. Trojitá hvězda 
v raku skládá se z hlavní hvězdy páté a dvou průvodních hvězd šesté velikosti, z nichž 
bližší vykonává svůj oběh v 58 letech, vzdálenější v 500 letech. 
Vedle těchto o sobě velmi pamětihodných dvojitých a vícerých hvězd ukazují 
nám dobré dalekohledy četná místa, která leskem podobným ke třpytu mlíčné cesty tem- 
notu nebes přelrhujíce naznačeny jsou jmenem mlhovin. Pozornost hvězdářů byla do- 
savad jenom málo obrácena k těmto úkazům, nicméně stačí to, co o tom víme, k ote- 
vření nám náhledu do všehomíra, který daleko převyšuje veškerá představení o jeho 
velikosti, jaká jsme sobě činili z dosavadních pozorování. Tyto mlhoviny naskytují se 
ve všech velikostech a podobách v průměru několika stupňů až i málo sekund, od po- 
doby kulaté a elliptické až k úplné nepravidelnosti a beztvárnosti. 
V těchto mlhách, a často právě uprostřed nich objevují se menší a větší hvězdy, 
anebo alespoň hustší jádro. Začasté podaří se silnějším dalekohledům to, co slabším 
pouhou světlovou mlhou se jevilo, tak jako mlíčnou cestu zcela anebo z části rozložit 
ve hvězdy, tak že se spatřuje hustá tlupa hvězd. Při jiných mlhovinách nedaří se toto 
rozložení v té míře, abychom mohli rozeznati jednotlivé hvězdy, nicméně nabýváme 
přesvědčení, že se skládají z tlupy hvězd, tak jako v hromadě písku nebo obilí v jisté 
dálce nerozeznáváme více jednotlivá zrna, ačkoliv patrně vidíme, že z takových zrn 
záleží. Ještě však zbývá veliký počet mlhovin, při nichž nelze pozorovati ani nejmen- 
šího přiblížení k nějakému rozložení. Zatím však v nejnovějších časech byl Angličan 
Rosse již tak šťasten, že svým obrovským zrcadlovým teleskopem mlhoviny dosavad ne- 
rozložitelné v tlupy hvězd rozložil, tak že vším právem můžeme se kojiti nadějí, že 
někdy pomocí ještě silnějších dalekohledů možná bude všecky posud známé mlhoviny 
rozložiti v hustě stlačené tlupy hvězd. Některé krajiny nebe jsou obzvláště bohaté na 
mlhoviny, v jiných zdá se že docela scházejí. 
Bez odporu poskytují nám mlhoviny, nechť je uvažujeme z jakéhokoli hlediště, 
mevyčerpatelné pole zpytování a domněnek. Že skoro všecky ze samých hvězd se 
skládají, o tom již sotva pochybovati lze; ale v tomto nekonečném seřadování se sou- 
stavy k soustavě, jaké se tímto spůsobem našim zrakům otvírá, ztrácí se obraznost. 
Všecky otázky sem se vztahující o přirozenosti a dynamické souvislosti mlhovin, 0 je- 
jich určení dají se snadněji učinili, nežli s jakousi ku pravdě podobností zodpovídati. 
Nám na len čas zbývá toliko odvolávali se na skutečné výsledky neustálého a bedlivého 
pozorování, a rovněž jako dvojhvězdy poddaly se takovýmto otázkám, tak můžeme též 
o mlhovinách důvodně se nadíli, že neunavené jich studium dříve neb později povede 
k jasnému náhledu v jich pravou přirozenost. 
Něco o vlku. 
Z polštiny přeložil *) a přídavkem opatřil Fr. Špatný. 
„© V malém počtu šelem (loupežných dravých zvířat), v evropských lesích přebý- 
+ vajících, představují vlk a liška nejčetnější pokolení. Vlk, jsa od přirození silný a při- 
„lom krvežíznivý, již v prvním mládí svém vycvičený v hbitém a úkladném přibližo- 
Mo) Przyja ciel Domowy, pismo zbiorowe dla gospodarzy. . Ročníku 1855 Nr. 2. str. 13. 
