151 
Toho. příčina jest taj;že v letním čase najde vlk všude lup a sám se o čj postarati 
v stavu jest; zimního času je zase, přinucen hledali tovaryšstvo, poněvadž za: tuhých 
mrazů a při vysokém sněhu je potřebí vzájemné pomoci k pojištění své živnosti. © Při= 
mucen hladem loví myši, zimního času sbírá koňské lejno, a v největší nouzi vrhá se na 
psy anebo jeden druhého sežírá. V tom čase pobíhají vlci po, silnicích, kde je myslivci 
© nejsnadněji vyslopovati mohou. 
VIk na plen číhá, a jedním skokem, podobně jako domácí kočka (?); loví svou ko= 
řisL. Koně a rovněž i jiná zvířata bezrohá napadá z předu, lapí je za hrdlo a dáví 
je; na zvířata rohama ozbrojená dotírá v týl neb v bok a břicho jim rozparuje, 
Na srnce a jeleny vykonávají vlci zimního času řádné výpravy. Jeden vlk se 
vrhme do ložiště, ostatek lupy na přesmyky vždy po větru, a tak číhají na přicházející 
zvěř. Jestliže se jim takové zálohy nepodaří, usilují vespolek napadati srnce a jeleny na 
ledě, a když je lam doslihnou, stane se každý kus jejich obětí. 
Ulovený plen vlci vespolně v pokoji sežírají, pozůstalé částky, pakli jim čas 
postačuje, zahrabují jako psi a lišky; zřídka se však k nim vracejí, poněvadž jim ostra- 
žitost zvláště v krajinách zalidněných ukazuje potřebu ustavičné proměny stanoviště. 
Ke kořisti za jednoho dne ulovené vrací se vlk teprva třetího dne v noci, jest- 
liže loupež pokojně vykonal, jednu polovici sežral a druhou tam zanechal. Vědouce o tom 
dobře myslivci umějí z loho kořistit, i číhají na něj. 
Čas těkání (běhání se) připadá na konée měsíce ledna a trvá až do konce 
února. Časnější neb pozdější těkání závisí od sláří vlčice. © V čas běhání se nalézámé 
je v tlupách, a často rve se několik vlků o jednu vlčici tak, že z toho krvavé boje po- 
cházejí. Na počátku dubna se již rozcházejí, a vlčice v tovaryšstvu jednoho samče ode- 
bere se na osamotnělé a nepřístupné místo. Tam si zřídí lože na suchém listí a měkkém 
mechu, nejraději pod vývratky, v čemž ji společník vlk horlivě podporuje. 
Vlčice nosí svůj plod 56—60 dní a melá (vrhá) obyčejně 4—6. štěňat, zřídka 
více. Staří nejdříve na to svou pozornost obraenjí, aby nebylo odkryto místo jich po- 
bytu, a nejmenší podezření již je dostatečná příčina k přenešení štěňat na odlehlá místa 
s takovou ostražnoslí, že jenom zřídka lze nové ložiště vystopovati. Nacházejí se před 
rukama příklady, že pastýři dlouhý čas kroužili s dobytkem okolo pelechu vlčat, staří 
byli spokojeni, dokavad pastýři mladých nenalezli aruka se jich nedotkla; jak mile však 
jsou štěňata vyzrazena, již bychom je druhého dne marně hledali; té noci ještě je staří 
na bezpečnější místo přenesou ; kdo pelech nalezne, má tedy vlčata hmed vybráti, poně- 
Vadž je v něm později více nezastíhne. 
Jest to pravda nepochybná, že vlk i vlčice v jisté vzdálenosti od svého peléchu 
žádné škody nedělá. Jestliže v tom čase vlci někde škody činí, tedy nikdy tam, kde 
mají mladé, nýbrž na odlehlejších místech. To však platí jenom tam, kde blízko vlčího 
pelechu dobytek se pase; naproti tomu však v okrajcích lesných a na sousedních pol- 
nostech staří vlci znamenité škody činí. Z toho povstala obava i předsudek u mašich 
sedláků, že nerádi vlčata z pelechu vybírají, obávajíce se, že staří ze msty' výpady na 
jejich stáda činiti budou. Okolnost ta dá se vysvětliti z přirozené povahy vlka, ktérý, 
dokavad má mladé, navštěvuje jenom vzdálenější krajiny, aby odvrátil paPK člověka 
-Od toho místa, kde své polomstvo vychovává. 
i VIk i vlčice vespolně cvičí štěňata od nejprvnějšího mládí v lovu. K tomu: účelu 
-přivádějí jim živé ovce, prasata, husy, telata atd., kterážto pouštějí před mláďata, vfira- 
