154 
Za tou příčinou nelze se tomu diviti, že ještě v roce 1672 vlci v rovinách a 
skoro ve středu Českého království škody hospodářům činili. Řečeného roku jistý se- 
dlák z Vinařič podal supliku Bernardovi Hynkovi hraběti z Martinic, tehdejšímu purkra- 
bímu a pánu na Smečně, v které prosí o miloslivé udělení podpory, poněvadž mu vlci 
dva koně roztrhali. Tato prosba se nalezá v Smečenském panském archivu. Ještě ku 
konci předešlého století nalezali se v Čechách vlčí jámy po lesích, amo i vlci se tu 
ještě skutečně vyskytovali. Takové jámy se také nacházely v lese mezi Miletínem a Ho- 
řící. Vypravuje se za skutečnou událost, že tehdáž jeden musikant z Miletína, který 
v Hořici pozdě do noci hrál, potom po musice, bezpochyby také trochu podnapilý, zase 
lesem domů šel a z nenadání do jedné takové jámy upadl. Neseděl tam dlouho, i při- 
šel milý pan vlk, na něhož bylo svrchu nalíčeno a spadl do ní též. Musikant ve smr- 
tedlné ouzkosti své, nevěda jiné pomoci, začal na své housle vlkovi skřípati. Vlk 
svinul se strachem před 'tou musikou, přitisknul se k zemi, jiskřil očima, vyl i ani se 
nehnul, a tak trvalo to mrzuté duetto až do bílého rána, až myslivec přišel, vlka v jámě 
zastřelil a ubohému musikantovi ven pomohl. — Bývalý mejstřík (starší ovčácký pacho- 
lek) na ovčíně Bovském blízko Protivína v Píseckém kraji, Vít Dort, který snad ještě 
žije co osmdesátník v Protivínském špilále, vypravoval mi co 8—10letému chlapci, že 
jednoho roku, když panovala krutá zima (asi před 50—60 lety), vlk k houfu ovcí, které 
on pásl, přiběhl, kteréhož on, než ještě škodu učinil, zahnal. 
Nyní jsou vlci velmi vzácní hosté v Čechách. Málokdy sem v čas kruté zimy 
z Polska neb Uherska zabloudí, a obyčejně sotva hranice české překročí, již je přiví- 
tají čeští výteční střelci ostrou palbou tak, že se vrhnouti musejí do náručí smrti bez 
okušení českých lahůdek. Tylo návštěvy hbitými nohami svými rychle vykonávají. Pan 
Stanislav Pietruski praví ve své Historii Naturalné, že vlk za jednu noc 20 mil ubě- 
hnouti může (?), a když zastihne lup, že bývá tak žravý, že na jeden ráz v slavu jest 
dvě ovce slupnouti a potom zase třeba týden se postili. 
Drobnosti. 
Rybničné rybářství. 
Od Frant. Špatného, 
(Dokončení) *). 
V požeráku (oku, otvoru trouby), kde voda padá z rybníku do trouby, nalezá se 
čep, lopatka neb stojan. 
Čep je obyčejně na zpodním konci (hlavě) klínovitě přisekaný, čtverhraný a musí 
do požeráku dobře přilehati, aby voda nikdež ucházeti nemohla, Lopatka dělá se z do- 
brého špuntovního (faleovního) prkna, a zastrkuje se do drážky u požeráku se nacházející, 
Stojan je jako vodní trouba provrtaný a čistinou (hladinou) vodní vykukuje, 
V rybníku se nalezá u čepu stavidlo, aby rybář přístup měl k čepu, lopatce neb 
stojanu.. Jest to do země zasazený kozlík, na jehožto prahu leží lávka, po které se může 
z hráze chodit. Dole okolo kozlíku se nachází kaberna (klec, zahrádka, koš, vazbička, 
zbraň), jest to čtyrůhelní brlení z hustých hůlek asi 4 stopy vysoké, aby ryby, když se 
čep vytáhne, požerákem do trouby a z ní do stoky podtrubní nevycházely. Aby voda 
kabernn podemlíti nemohla, je vůkol štětem z krajin opatřena. 
V hlubokých rybnících nachází se u čepu » sroubená bouda střechou opatřená, která 
se zamyká, aby každý člověk k čepu přístup neměl a jej vytáhnouti nemohl. Taková 
*) Tolik prozatím tuto na okázku, obšírnější a úplné pojednání o této věci podáno bude svým časem o sobě. 
