156 
O hliníku čili aluminium a jiných lehkých kovech. 
Hledíme-li na složení kůry zemské z rozličných chemických součástek ji skládají- 
cích, musime zajisté se vyznati, že podle mmožství čili massy své nejčelnější a nejpod- 
statnější tři látky v celé přírodě jsou křemen, vápno a hlína. Po dlouhý čas jmíno, že by 
tré jmenovaných látek k jednoduchým látkám čili živlům (elementa) náleželo; než teprvé 
naše století osobuje si znamenité objevení, že i v těchto na pohledění zcela nekovných 
látkách skutečné a pravé kovy se skrývají. Již staří znali pod jmenem alumen zvláštní sůl, 
která nejspíše totéž byla co náš kamenec (Alaun) ; kamenec přicházel až do 15. století 
z Orientu, později začali jej vyráběti též u más. Již alchemisté středověcí seznali, že 
kamenec není leč sloučenina kyseliny sírkové se zvláštní zemnitou hmotou, kterouž slavný 
Stahl za totožnou s vápnem pokládal; než roku 1728 dokázal Geojřroy, že ve hlíně a jilu 
tatáž zemina se skrývá, a Marggraf dotvrdil roku 1754, že ona ode všech jiných zemnin 
podstatně se liší, Proslulý anglický chemik a fysik Humphry Davy dokázal na začátku 
nynějšího století (r, 1808 počnoue) pomocí elektrického proudu, že větší díl zemin (hlína, 
vápno, magnesia atd.) a žiravin (Erden und Alkalien), po tu dobu za jednoduchá těla čí- 
taných, skládá se z kovového základu čili radikálu a z kyslíku. Také o hlínu, při níž po- 
dle analogie s největší podobností totéž bylo se domyšleti, pokoušel se všemi prostředky, 
než však marně, Teprvé roku 1826 podařilo se Oesterdtovi (slavnémn objeviteli elektro- 
magnetismu) vynajíti sloučeninu chemickou, která konečně výsledku žádaného podala, to- 
tiž chlorid hlinitý (Aluminm-Chlorid), t.j. tentýž radikál čili kov, který ve hlíně s kyslíkem 
spojen jest, spojený se chlorem. Konečně roku 1828 objevil Wóhler, výtečný přítel a spo- 
lupracovník Zčebízův , pouhý čili vyproštěný hliník. Podle Wóhlera vezme se čistý suchý 
chlorid, hlinitý (Al, Cl;) a rozdrobený na malé kusy nasype se do tyglíku platinového, spolu 
však přimíchá se k němu asi rovné volumen draslíku (Kalium), kovu nade všecky jiné ku 
kyslíku, chloru, síře atd. příbuznějšího. Pak se přiváže platinové víčko železným drátem 
a tyglík strčí se do plamene lampy. Za několik minut nastane prudká reakcí: tyglík roz- 
pálí se na bělo a víčko by odletělo, kdyby nebylo uvázáno. Nyní se tyglík sundá, a vy- 
chladlý hodí sedovody. Děj chemický je tento: draslík má ku chloru mnohem větší pří- 
buznost nežli hliník ; pročež zmocní se ho a promění jej ve chlorid draselnatý (Chlorkalium), 
hliník vyproštěný zůstane ku chl. dr. přimíchán (chemicky psáno AL Cl; + 3K = 2A1+3K C). 
Vodou studenou rozpustí se chlorid draselnatý a hliník zůstane co prášek šedý, v němž 
někdy větší kuličky se nalezají. Pod drobnohledem jeví se onen prášek co samé kovole- 
sklé kuličky barvy cínové; ocelí třen přijímá lesk kovový, na vzduchu rozpálen sloučí se 
s kyslíkem a promění se v bílý kysličník. Jen jednou dostal Wóhler větší celý kousek 
Kovu, asi '/, palce dlouhý a jako cín ohebný a tažný. 
Znamenitý německý chemik /. Bunsen (nyní v Heidelberku) vyvolil (před 3 léty) 
jinou dráhu na vyvádění čistých kovův ukrytých ve zeminách. On béře taktéž chloridy 
(chlorid hlinitý, vápenatý atd.), ale roztopuje je ve hliněném tyglíku, do roztopené hmoty 
pak pouští pomocí dvou roubíkův uhelných (ze zvláště připraveného uhlí) silný proud 
elektrický ; sloučeniny rozpadají se — jak známo — působením silného elektrického 
proudu v ten spůsob, že vždycky kov na negativním, druhý s chlorem sloučený prvek na 
positivním pólu se vylučuje. Tak i zde: na positivním pólu prchá chlor co plyn, na ne- 
gativnem usazuje se (jestliže byl chlorid hlinitý vzat) hliník co souvislá lesklá vrstva. 
Poněvadž ale hliník lehčí jest nežli roztopený chlorid hlinitý, vyplul by hned na vrch a tam 
by se okysličil; protož nasekal Bunsen do negativního roubíku hluboké zuby jako do pilníku, 
a sice obrácené dolů, tak že hliník v nich uvázl. 
Vlastnosti kovu. takto nabytého jsou asi tyto: co prášek jest šedý a bez lesku, ale 
stlačen jsa nějakým tvrdým hladkým tělem (achátem, ocelí atd.) nabývá i hned lesku 
a barvy cínové. (Co prášek nevodí električnost (což ze přílišného rozdrobení malých částic 
pochází), ovšem ale jestliže se do větších kusův sleje. Aluminium je kov magnetický jako 
železo. K roztopení požaduje více výhřevu nežli samo železo. Větší roztopené kusy po- 
dobají se nejvíce cínu. Tažnosti a kujnosti takové jest, že se kladivem na nejtenší lístky 
roztepati dá, aniž na krajích při tom se trhá. ledna z nejznamenitějších při něm vlastno- 
stí je kromobyčejná lehkost, neboť je jen 2'(7kráte hutnější od vody, tedy asi jako křémen 
neb sklo, kdežto u př. železo 7“Zkráte, měď 8-9kráte, stříbro 10-5kráte, zlato 19-3kráte od 
vody hutnější jsou. Hliník podle Bunsena dělaný je trochu křehký, což v tom svou pří- 
činu má, že z tyglíku, ve kterém se operací koná, horkem něco křemíku (Silicinm, základ 
