ZIVA. 
ČASOPIS PŘÍRODNICKÝ. 
Redaktorové: Prof. Dr. Jan Purkyně a Jan Krejčí, 
Číslo 6. Ročník třetí. Červen 1855. 
Vychází měsíčně po dvou arších. (Čena pro údy Matice obnáší ročně 1 zl. 30 kr. stř., pro odběratele 
ostatní ročně 3 zl stř. Předplacení přijímá se v kanceláři p. J. U. D. Jos. Fryče, v Jindřišské ulici 
č. 900 — IL, pak u -domovníka v musejním domě, kdežto se čísla vydávají. Zasílá se také poštou. Po- 
štovné obnáší ročně 36 kr. sti. 
u 
Učedlníci Saiští. 
Z Novalise přeložil Ladislav Čelakovský. 
2. 
Hlasy o přírodě. 
Dráhně věkův bezpochyby uplynulo, nežli jsou lidé připadli na myšlénku, aby 
přerozmanité předměty smyslův svých společným jmenem zahrnuli a naproti sobě po- 
ložili.  Cvičením vůbec docílí se vyvinulí jakéhokoli, a v každém vývinu dějí se oddě- 
lování, článkování rozličná, která bychom pohodlně porovnati mohli s lámáním se paprsku 
slunečného. Touž měrou jen pozvolna vnitřní bylost naše v toliké a tak rozmanité síly 
se rozprýskala. Není lo snad leda chorobný základ pozdějších pokolení, pozbudou-li du- 
ševní mohútnosti, jíž by tylo rozptýlené barvy svého ducha v nově směšujíce, po, líbosti 
aneh starý jednoduchý slav přirozenosti obnovili, aneb nebývalá ještě mnohotvárná 
sloučenstva mezi nimi uspůsobili. 
Čím jsou tyto spojitější, tím spojitěji, celeji a osobněji každé přírodné tělo, každý 
úkaz do nich se vlévá, ježto dle přirozené spůsobnosti smyslu přirozená vlastnost dojmu 
přijatého se řídí. Pročež onomu časnějšímu lidstvu všecko za lidské, známé a společen- 
ské přicházeli musilo; nejčiřejší původnost musila se v jejich náhledech zobrazovali, 
a každé jejich vyjádření dýchali pravou přirozeností; jejich náhledy musily s obklopují- 
cím je svělem souhlasiti, musily býti věrným jeho otiskem a výrazem. Smíme tudíž 
myšlénky svých praolcův, jaké sobě o věcech ve světě tvořili, uvažovali jakožto nutný 
plod, jakožto samotvárný otisk tehdejšího stupně pozemské přírody, a na nich obzvláště, 
jakožto ma nejspůsobilejších nástrojích v pojímání světa, viditelného s jistotou se poučili, 
jaký byl jeho tehdejší poměr k obyvatelům svojím, jakož i poměr jeho obyvatelův k němu. 
Nalezáme, že právě nejvznešenější olázky nejprvé jejich pozornost přivábily, a že hledali 
klíče k tomu divuplnému stavení tu v souboru skutečných věcí, tam ve pomýšleném před- 
„mělu neznámého jakéhosi smyslu. Pamělihodno při tom jest, že jsou jej v tekutém, tenkém, 
beztvarném živlu společně tušili, a nepochybně nevolnost a nemotornost pevných, těles 
oli bez významu víru v jejich přímělnost a sníženost v nich zbuzovaly. 
Živa. 1855. 11 
