163 
rody, projevení našeho s ní soucitu; jednak že první za těmi modrými, vzdálenými 
obrysy hledá vlast, jakouž oku jeho zakrývají, snad hledá milenku mladosti své, rodiče, 
bratry a sestry, staré přátely, milé minulosti; druhý blouzní, že naň onde ne- 
poznané veleslavenství očekává, budoucnost života plná v pozadí ukrývaná, a žádoslivě 
rukou svých k novému světlu vypíná. Nemnozí při této je obklopující velikoleposti po- 
Kojně se zastavují; snažíce se aby v celé plnosti a zaplelení jejím pojali jí, a nezapo- 
mínajíce pro mnohé jednotlivosti lesknavou niť, kteráž po řadách články navléká a po- 
sválnou korunu tvoří, blahoslaví sebe v rozjímajícím pohlížení na tento živoucí, nad noč- 
ními hlubinami zavěšený skvost. Odtud berou se rozličná rozvažování přírody; — 
a slává-li se na jednom konci dojem přírody veselou smyšlénkou, duševním hodem, vi- 
děti jest na druhé straně, kterak v náboženství nejpobožnější proměněn celému lid- 
skému životu cíle, ráznosti a významnosti dodává. 
Již v dětinných národech bývaly nábožné takové duše, jimžto byla příroda tváří 
samého božstva ; byly též jiné veselé povahy, zovoucí sebe uní na hody, jimžto vzduch 
byl občerstvujícím nápojem, hvězdy světly k nočnímu tanci, rostliny a zvířata chutnými 
jídly, a takž neměla u nich příroda významu tichého, divokrásného chrámu, nýbrž roz- 
marné kuchyně a jídelny. Mezi nimi ony první rozmyslnější duše spatřovaly v pří- 
tomné přírodě loliko veliké ale zdivočelé vlohy, dnem i nocí zabývaly se snažením, jak 
by ušlechtilejší přírody vzor a příklad vylvořily. Společně se podělili tím velikým 
dílem: jedni zamlklé a ztracené zvuky ve vzduchu a v lesích znova probudili 
dychtili; jiní svá tušení a své obrazy pěknějších plemen v kov a kámen vkládali, skály 
v omačejší obydlí přestavovali, zakleté poklady z lůna země mna světlo vynášeli, rozbuj- 
něné řeky krotili, nehostinné moře obydleli,, do pustých pasův staré, sličné rostliny 
a Živočichy znova uváděli; bránili přechvatům rozvodňujících se pralesův, za to ale jem- 
nější květiny a byliny pěstovali; zemi zotvírali oživujícímu přistupu plodistvého vzduchu 
a zápalného světla; učili barvy v lahodné stvůry se slučovati a řaditi, a les i luha, 
prameny a skály soustavovali vé zpanilé zahrady; vdechli živým ústrojím zvuky, aby 
k vyvinutosti dospěly a v ulěšeném klokotání se hýbaly; jali se pečovati o nebohá, 
opuštěná, spůsobům lidským přístupná hovádka, a očistili lesy od škodných potvor, 
obludných výrodkův přemrštěné obraznosti. Za nedlouho se příroda zase k přívělivěj- 
ším mravům nachýlila; zjemmnělať a stala se užitečnější, a dobrovolně lidským přáním 
vstříc vycházela. Poznenáhla zase srdce její lidským cilem se hýbati počalo; výtvory 
obraznosti jeji utěšeněji plynuly, znova směli sní lidé zacházeti, i ráda odpovídala vlíd= 
nému tazateli, a takto podobá se, že se pomalu starý, zlatý čas ten navracuje, za něhož 
lidem přítelkyní, utěšitelkou, kněžicí a divotvorkyní bývala, dokud ještě sídlila mezi nimi 
a rajské s ní zacházení z lidí činilo nesmrtelníky. Napotom budou hvězdy poznovu 
mávštěvovat zemi, na niž od oněch časův zatemnělosti byly jsou zanevřely; napolom 
složí slunce samovládné svoje žezlo, opět stanouc se hvězdou mezi hvězdami, a všecka 
pokolení a plemena světa po dlouhé odloučenosti vespolek se sejdou. Polom poznají 
se mezi sebou staré, osiřelé rodiny, a každinký den dívati se bude novým pozdravením, 
„novému objímání ; potom starodávní obyvatelé země naší přijdou nazpátek k ní, v každé 
„ mohylé znova doutnající popel se zažehne, všudy vyšlehnou živí plamenové do hůry; 
„stará sídla lidská na obrať budou zbudována, staré časy obnoveny, — a dějepis stane 
-Se snem nekončící, nepřehledné přítomnosti. 
“ Kdož jest ž% kmene toho a víry té a hotov, sám také svojí žertvou přičinili se 
11% 
