166, 
vznáší se mocně nad tím jícnem propasti a bude se pověčně vysoko nad nekonečnou tou 
proměnlivostí vznášeti. Souzvuk zvěstovati, rozšiřovati dychtí vnitřní jeho bytnost. Až do 
neskonalosti vždy sjednocenějším stávati se bude s sebou samým i s tvorstvem vůkol 
sebe, a za každým krokem vždy jasněji věčitá všudyčinnost vznešeného řádu světa, 
této tvrze jeho bylosti, do očí svíliti mu bude. Rozumnost vyznamenává svět; jí k vůli 
svět byl učiněn ; a je-li nyní teprvé bojištěm dětinné, vzkvétající rozumnosti, staneť se 
však jednou božským obrazem činnosti rozumu, jevištěm opravdové církve. Polud má si 
člověk jeho vážiti jakožto mysli svojí podobenství a s ní na nevymezilelné stupně se 
zdokonalující. Kdož tedy k poznání přírody dostati se touží, cvičiž mravní smysl svůj, 
jednej a vzdělávej se po zpanilém jádru svého vnitřku, a jako samoděk před ním se 
otevře příroda. Mravné konání slove onen veliký a jediný pokus, jímžto všecky hádanky 
nejrozmanitějších úkazův rozluštěny býti mohou. Kdo až k němu se proskoumal a pří- 
sným vyměřením myšlének svých jej rozebrali dovedl, ten věčným místrem přírody 
slouti bude. 
O prahorách českých. 
Od Jana Krejčího. 
(Dokončení.) 
V severozápadním cípu Čech do okolí Ašského sahá východní část Smrčin (das 
Fichtelgebirge), proslředkující přechod Šumavy do Rudohoří. Ač jenom malá část tohoto 
pohoří do Čech náleží, nebude snad předce nevhod, pojednali zde o něm, jelikož v na- 
šich zeměpisech často o něm mluveno bývá, ač nikdy zevrubně, 
K Smrčinám může se počítati celá břidličnatá vysočina Voigtlandu a jihovýchod- 
ního Durynska. Jižně je dělí potok Vondrebský od Šumavy, východně sahá až k prohbí, ' 
jímž jest vedena silnice z Chebu do Plavna, severně sahá za Hof, západně až ke Kulm- 
bachu v Bavořích. 
Široká tato výšina vystupuje zponenáhla od severu k jihu a dosahuje na. jižním 
kraji ve vlastních Smrčinách své největší výšky. Severní kraj leží v průměru 670— 
800 siř. nad mořem, vysočina sama asi 1500—2000 stř; žulová temena Smrčin vyzdvi- 
hují se ještě o 1000 — 1700 stř. výše a dosahují 2800 — 3250 stř. výšky. Jihozá- 
padní kraj této vysočiny kloní se příkře k Bavorům a leží v té čáře, která Durynský 
les se Šumavou spojuje. Pata jižní leží výše nežli severní, a sice ve výšce 1000— 
1400 stř. nad mořem. Na severozápad připojují se Smrčiny k Durynskému lesu, na vý- 
chod k Rudohoří, na jih k Šumavě, a jsou tedy uzlem, od něhož tato tři pohoří vybíhají. 
Široká vysočina jest četnými křivolakými údolími dle všech směrů prostoupena, 
z nichž nejdůležitější jsou údolí Oharky od Weissenstadtu až k Chebu, údolí Elstry od 
Steingrůnu až za Plavno, údolí bílého Mohanu a Nábu od paty hory Ochsenkopf až 
do Berneku. 
Řeky tyto, tekoucí do čtyr světa úhlů, ukazují patrně sklon celého pohoří. 
Vlastní Smrčiny (a jen o těchto zde mluvíme) z prahornin složené vystupují na 
podotknuté břidličnaté vysočině a liší se již svou podobou od vlnilé okolní krajiny. 
Jádro jejich skládá se ze žuly, kteráž všechny vyšší hory tvoří, jako Ochsenkopf 
(3135), Hoher Matzen, Kóssein (2861'), „Schneeberg (3250", Rudolfstein, Waldstein, 
Kornberg. Žula vyzdvihuje se ale jenom v západní části Smrčin v podobě vysokých hor, 
východně od Markleitenu až do Čech tvoří okulacené površí. Hlavní žulové jádro, dle 
P 
K ANSNÍM setá 
