187 
ného vápna a celá hmola zaobalí se do aromatického listu bellového pepře (Piper Be- 
tel), kterýž se též v oněch krajinách hojně sází. Míchaninu tu pořád žvýkají od rána až 
do večera mužové, ženy ba i děti, Indové i Evropané všelikého stavu; ano i v noci 
dává se k posteli nádoba s tímlo lak nazvaným Siri-Pinang, aby si nemohouce spáti 
čas krátili. Každému hostu podávají betel, a zanedbání toho obyčeje má se za velikou 
nezdvořilost, proto si podávají betlu, jako u nás tabáku. Velmožové vycházejíce dávají 
si nositi pušku s betlem za sebou. Kdo betelu žvýkali se nenaučil, nemá se za zdo- 
mácnělého. Žvýkáním stávají se sliny červené a vzbuzuje se jich větší množství, ústa též 
nabývají barvy červené. (Cizincům jest na začátku žvýkání toto odporné, červené sliny pro- 
tivné, brzo ale přivyknou tomu, an chuf betlu jest kořenná, krev tím se rozhřeje 
a obličej zčervená. Vápno pálí se tomu k účelu z mušlí a korálů a barví se kurku- 
mou. Jakožto prospěch toho žvýkání uvádí se: dech voňavý, zdravá barva v obličeji, 
pysky a zuby červené, čištění zubů, uvarování hnusu při ustavičném jedění ryb a za- 
chránění od kůrdějův (Skorbut). Ostatně poskytuje belel dle Rumpha mnoho příležitosti 
k rozdílným pověrám a k otrávení. V našich lékárnách prodává se od dávna tak na- 
zvané katechu čili hlinka  žapanská (lerra japonica), která dílem z ořechu této palmy, dí- 
lem z rozdílných akacií se dobývá. Ořechy toliž vodou se zavaří a vývarek se zahustí. 
Katechu jest hnědé, hlinovité a obsahuje mnoho třísloviny a kyseliny dubeňkové, pročež 
se užívá proti některým nemocem. 
Na ostrově Ceylonu pěstuje se palma cukrová (obr. 4., Borassus flabelliformis) a sází 
se na veřejných sadech k okrase. Palma tato jest o něco větší nežli Areka a roze- 
znává se od ní vějířovými listy, asi 8—10 stř. dlouhými, kteréž kulatý koš na temeně 
tvoří. Pamětihodné jest květenství její; hlavní květonosný stvol, 2—3 stř. dlouhý, má 
několik pochev, z jejichž koutků pobočné větve vynikají a na stopce po třech koneč- 
ných jehnědech nesou, tak že podobu trojhrotu mají. Osa jehmněd jest hustě pokryta 
krátkými listovými pochvami, kteréž svými kraji lak srostlé jsou, že sousední vždy 
malou dutinu dělají, v níž velmi malá a velmi složená květová jehněda tak hluboko 
vězí, že jen nejhořejší kvítky vystupují. Tím obdržuje květová jehněda šupinatě červo- 
vitou podobu, obsahuje však jen prášníkové kvítky. Kvítky semenní jsou v celku tak- 
též uspořádány, nevězí ale v dulinách mezi pochvami, nýbrž sedí na ose jehnědy zhusta 
vedle sebe, a každý kvítek jest roselou zelených lupenků obstoupen. Na tomtéž stromě 
jsou buď jen prášníkové, buď jen semenní květy, onyno mají barvu růžovou a 6 tyčinek, 
tyto jsou zelené a mají 3 — 4pouzdrý vaječník, z tolikéž plodových lupénků srostlý. 
U této palmy vyvinou se obyčejně všechny semenní pupény a plod jest tedy mno- 
hosemenný ; na povrchu jest obalen černohnědou slupkou a má velikost dětské 
hlavy. Plod tento obsahuje v mládi velmi jemné maso, kteréž však později vláknité 
se stává, a jí se buď syrový, buď sušený. K tomu účelu vytlačí se šťáva na pal- 
mové listy, až tvoří vrstvu na 3 prsly tlustou, načež se usuší a pro zimu uschová. 
Stromy s prášníkovými květy dávají před úplným vyvinutím květu také cukrovou šťávu. 
„ K tomu účelu uřízne se konec kvělu a pak kape do nádoby podložená hojná šťáva, to 
se opakuje každý den, až se celý květový shluk uřezá. Z dobyté šťávy dělá se cukr 
-a víno. Borassus se Svými příbuznými rody tvoří zvláštní čeleď v řádu palem tak jako 
Cařeka, a vyznamenává se před ostatními vícesemennými plody. K čeledi této náležejí také 
"dva africké rody, totiž palma sečelská a palma větevnatá. 
síto) Již od nejstařších dob byly na pobřeží indickém a na sousédních ostrovech ve- 
