196 
ji ostrými drápy uchopila a zadávila, jenom ji potlačí, válí jí jako kusem těsta, popo- 
třásá jí, pustí ji na okamžení; avšak sotva zvířátko co hromádka strachu na podlaze 
ležící se na oulčk osmělí, sedí mu kočka opět na zádech, kochajíc se znova ve své 
prostopášné rozkoši. Tak i zde stojí ukrutnost po boku lsti. Však i sama vlastní mlá- 
ďátka nejsou jista před krvežíznivostí kocourovou, na úkor mateřské ochrany koččiny. 
Mohli bychom se diviti, kterak takové zvíře ješlě strpení ano i obliby si může 
u lidí získati; kdyby nemělo i dobrých vlastností. Máť i toto zvíře své dobré žilky. 
A tu můžeme říci — aneb snad bychom to nesměli? —.. že v kočce něco z ženské 
povahy spočívá. Právě proto jestiť miláčkem, někdy i velmi rozmazleným, paní a sta- 
rých panen, ženského i mužského pohlaví. To nás přivádí k uznání hlavní ctnosti ko- 
"čičiny. Ta jest její čistota. 
Osirým, draslavým jazýčkem hřbelcuje a uhlazuje kočka každý chloupek svého 
kožichu, a jenom ta místa ohebného těla, kterýchž tento hřbelec nemůže zasáhnouti, 
tváře a čelo, čislí navlažený pazourek. Neustále se líčí a mydlí. Popatřme na ni, 
když po dešti přes ulici kráčí. Jak obezřele, jak čistotně, jak choulostivě! Všudy vy- 
hledává její něžná nožka nejčistších kamínků. Pase-li na okraji rybníka po rybce, se- 
stoupne arci někdy pudem svedena jednou nohou do vody, a však rychle a jako zastrašena 
vyláhne ji opět a tak dlouho jí třepetá, až' i nejmenší krůpěj s ní odstříkne. Slovem 
ona se bojí mokrého a přec tak vábného živlu, jsouc, se slarými řečeno, xoúotěrme nos = 
ohněm nasycené letory, a právě proto vyhlíží „zkoupaná kočka“ velmi strápeně a bídně. 
I stydlivost koččina jest jenom jako obražení paprsků oné vylknuté povahy. V tom 
zahanbuje psa. An tento nestydatě veškerému oku se vysazuje, vyhledává kočka nej- 
tajnějšího úkrytu. Rabbi Jochanan praví: „Kdyby nebyl dán zákon synům Israelským, 
byli bychom kázni a slušnosti od kočky se naučili“ A zajisté, onen rabbi má pravdu, 
v kázni a slušnosti jest kočka vzorem. Vše- jest na ní spůsobné, slušné a dvorné. 
S jakousi vznešenou nedbalostí, lehkostí, a však s důmyslnou šetrnoslí vykračuje si v sně- 
hobílé hedvábí oblečená Angoranka po krumplovaných kobercích, aby si odpočinula na 
kypícím divanu, krokem a skokem tak tichounkým, že ho není slyšeti. 
Rovněž i její hlas jest jemný, mile naladěný a předce nejrůznějšího výrazu schopný. 
Z hlubokého nitra vydává ono cituplné, zvolné a nyjící, všemi hláskami proznívající 
„mňou.“ Mluví se arci o kočičině; ješto ale všeliký tvor jest hudebním strojem a i zúst 
nemluvňálek a kojenců Stvořiteli chvála zaznívá — nuže, nechať i noční hlas kočky více 
se nezneuctívá a nelupí! A co se medle vyrovná jejímu podivnému předení? tomuto 
temnému, přidušenému zvuku, jímž bohatý cit tohoto tvora zaznívá! Všecka pohroužena 
v sladký sen svého života odpočívá kočka, a nechávajíc podivné blánky svého ohlodku, 
této od Tvůrce jejímu pokolení darované tamburinky, prholiti; opřádá samého posluchače 
magnetickou rouškou. 
Že tak útlocilné zvíře nerádo se klade na tvrdé a studené dlažice, není nic div- 
ného. V teplé postýlce, v koutečku na pohovce jest sídlo jejích snů; na okenním pol- 
štáři, na výslunní se umístiti, na měkkém klíně odpočívati, od hebounkých rukou hla- 
děna, toť její výhradní právo. 
Nechť jí pes takovéhoto štěstí závidí, i om se snaží, své paní se zalíbiti; avšak 
jeho dotíravé lichocení omrzí, a úslužnost jeho překáží. Kočka tulí se důvěrně u něžném 
otírání ; její vážně pozdvižená záda, slastí sloupěný aneb tiše se pohybující -ohon jsou 
výmluvnější nežli bouřlivé skotačení a školometské kousky psa. — Opravdu: mrav, 
PRE m 4 že 
