197 
milostný, spůsobný mrav a přívětivý půvab spočívá ve všem jejím pohnutí a jednání. 
Již ten umělý vtip, svůj ohon v jiné a jiné kruhy a arabesky kroutiti, jest nedostižitelný. 
Co týkadlo, co duševní plamen hraje a jazýčkuje útlý pochlebník, od něhož Řekové 
kočce jmeno aižovoos (= oháňka) dali. Brzy jej tiše sedíc s vážností ovine okolo svých 
předních nohou, brzy jej číhajíc shýbne k zemi, aneb se natahujíc vyzdvihne vztýčený 
sloup, aneb výhrůžně jím zatáčí, stojí-li k boji odhodlána naproti psu. U směšné hře 
točí se okolo této osy již mladé kolč, vynasnažujíc se podivného vrkoče zasáhnouti. 
Aneb snad ještě neví, že jest její vlastní? Skoro jak malé děli, jenž svých prslíčků též 
jako něco cizího do úst strkají a pak dumlají. Celou hodinu provozují koťata nevinné 
hry, bezstarostně rejdíce a se provalujíce a na znak obráceny své malé zlé pazourky 
roztahujíce, an oblažená máť na ně pohlíží, volně pohybujíc ocasem svým, a již válí se 
skotačivá čeládka u čtveračivých poskokách přes něj, lapá po něm, drchá ho, pustí ho, 
opět ho uchopí aneb chytne v směsičné matenici svůj vlaslní slřapeček, což neméně 
směšné jest. Není-li to ocásek, musí to být klubíčko, míč neb koulička, již hravě 
odkulují a poskokem zase obracují. Avšak i takovéto obveselování jest hlubokého vý- 
znamu. Ve hře předzvídá kotě svou budoucnost. „Jak obrazně oživuje lupen, jejž je- 
seňní vítr se stromu svál a po zemi popohání! Shrbí se, číhá k skoku holova, vrhne 
se naň a uchopivši ho nechá jej opět odlétnouti, aneb pase po jiném, zůstal-li tento le- 
želi. Lupen slal se myší, a kočka se v léto myšlénce zapomene, plynoue v rozkoši 
velikého ducha, jenž boje vyhledává — jenom aby se sám zkusil. I tu, kdež kočka 
pravým zvířetem jest, při hodování, nezapomene na slušnost a spůsobnost. Pes shltne 
všecko, co mu zachutná; kočka, přesvědčivši se nosejčkem o jemnochuli, oblizuje 
a mlsá, pomlaskávajíc si zcela pochoutně a pansky, a začínajíc vždy od kraje talíře. 
Pes se arci popálí horkou kaší, kočka obejde ji několikkráte se vší opatrností a rozváž- 
livostí a dotýká se jen valů, abychom řekli, mírnějšího pasu. Toto pochutnávání si na 
vůních svědčí o jemné bytosti. Kočka si libuje i v ambrosiovém dechu květinek a s bla- 
hou rozkoší kolébá se na zeleninách kozlíku (Valeriana minor), ožanky (Teucrium 
Marum), marulky (Nepela Cataria), točí se v kolo, klouzá se a prozpěvuje horoucně. 
Po vylržení naslane arci hodina slabosti, ono bolnomyslné prahnulí, ono resignační po- 
| zorování sebe samého, což Němec Katzenjammer nazval. 
Y tento květný výbor zvláštních, ukrytých darů náleží také jakási elektrická povaha 
kočky. V její srsti sídlí světlo blesků, a když dávno již duše se odloučila, ještě to neustále 
straší v jejím kožichu vypryskujíc známé píchlavé jiskry. Proto se bojí bouře, Poznávajíc 
-v nebeské moci vlastní tajuplné síly své bytosti schovává se před ní do sklepů a děr. 
Z loho všeho dá se vysvětlit a ospravedlnit náklonnost a láska, kterouž nejenom 
ženské, ale i velcí mužové ku kočkám chovali. Bohumír Mind byl Raphaelem těchto 
(zvířat, a mistrové Tieck a Ioffmann vyobrazili kocourovy myšlénky a žádosti u význam- 
„mých formách. Richelieu potěšovával se z příjemného lichocení své kočky, a o Lessin- 
| govi se vypravuje, že, když jedenkráte jeho kočka celý rukopis jeho „Nathana“ poka- 
zila, pokojně a trpělivě báseň svou znova napsal, nesehnav ani škůdnici s jejího oblí- 
beného místečka, kteréž si byla na jeho psacím stolku vyhledala. — © Mahomed, tak vy- 
pravuje se v koranu, odpočíval jednou o polední hodině, a vedle něho v záhybech kaf- 
"tanu zamilovaná jeho kočka. Tu ho vzbudí zpráva o nenadále vypuklém vzbouření. 
„Prorok chce vyskočit, avšak, aby spící zvíře neznepokojil, uřízne napřed cíp svého 
| pláště, v němž se bylo uhostilo, a nyní leprv spěchá utišit vzpouru. 
