206 
jedí a při lom předce čilí, zdraví a silní jsou a vysokého věku dosahují, kdežto naopak 
jiní nesmírné množství pokrmu přijímají, aniž by vždycky zdraví neb tlustí byli. 
Někteří žrouti získali si hnusnou toulo schopností nesmrlelného jmena v dějinách 
lékařských. Josef Kohlniker z Pasova snědl na jedno posezení 25 liber hovězího masa 
a vypil při tom 20 pinet vína. Jindy snědi najednou sedmnáct slanečků. Jiný žrout 
jmenem Tarare snědl ve svém sedmnáctém roce za 24 hodin celou čtvrtku vola, která 
tolik -vážila co on sám. Jacgues de Falaise ukazoval veřejně mnohožroutství své na 
divadle Pařížském, a bral za to roční plat 400 franků jako nějaký herec. On sežíral 
vše co se mu podalo: živé myši, žáby, ještěrky, kameny, peníze, a to v náramném 
množství. Že se též u nás lidé potloukají, jenž za peníze misku oblázků snědí, jest 
zajisté mnohým známo. Já sám viděl jednoho, který za pár grošů asi 4 libry kamení 
spolykal aneb celou sklenici rozkousal a pozřel, k tomu zakusoval lojové svíčky, aby 
mu ostré slřepy střeva nerozřezaly. 
Jiná vada v jídle a pilí jest přílišné lahůdkářství čili labužnictní, to jest chtivost 
jídel, jenž ne tak ku polřebnému nasycení, jako více ku příjemnému dráždění hrdla slouží. 
Lidé ovšem všelicos jedí. Číňané jedí krysy, myši, ještěrky, ba i pijavice a žížaly. 
Otomakové v Guyaně jedí zem a hlínu, a divochové australští také masa člověčího po- 
žívají, ale k tomu je popohání hlad a nedostatek anebo předsudky náboženské; a kdo 
u nás první do raka neb do hlemejždě se dal, zajisté veliký hlad míti musil — ale dra- 
hých a vzácných lahůdek a pamlsků požívati, když za levnější peníz kus zdravého masa 
hovězího dostati lze, jest věc zbytečná a muže nedostojna, a neškodí pouze jmění ný- 
brž i zdraví. Staří Římané vařívali hrách a řípu k masu a podmanili svět, ale když 
prostopášnost jejich tak velice vzrostla, že strojili jídla ze slavičích jazejčků a pštrosích 
mozků, že ouhoře masem člověčím krmili a jediný pokrm třeba 20.000 zlatých stál, tu 
klesala i sláva jejich, a jakýto div, když konečně zmalátnělí břichopáskové museli pod- 
lehnouti mocnému návalu surových barbarů, kteří masem turovým se živili a bedra svá 
nevydělanou kůží medvědí odívali. 
Protož se držme jednoduché ale jadrné stravy svých statných předků, a požívejme 
moudře a mírně darů, jimiž požehnaná vlast naše oplývá, nebažíce po zdravohubných 
cizokrajných draholinkách. 
O kovech. 
Sepsal Vojtěch Šafařík. 
(Dokončení o stříbře.) 
Snadnoť může sobě každý sám povážiti, že všem, kterým co dělati jest se podob- 
nými slitinami z mědi aneb jiných kovův a ze stříbra, záhy se vyjevila potřeba, míti 
prostředek, kterým by lze bylo vynajíti v krátké době a prací pokud možná nejmenší 
dobrotu těch různých slitin, t. j. množství pouhého ryzího stříbra, obsaženého v jistém 
určitém množství sliliny. Methody k tomu cíli vynalezené a užívané jsou rozličné, 
a úhrnek jich všech slove průbířství (Probirkunst). Nejstarší průbířská cesta zakládá 
se na porovnání barvy té slitiny, kterou průbovali chceme, s barvou různých slitin do- 
broty č. čistoty již známé, neboť již nahoře bylo jest praveno, že čistá, stkvoucí 
bělost stříbra přísadou mědi zemdlívá a podle míry přísady více méně ku červenosti 
chýlí. Jest uděláno k tomu konci šestnácte jehel t. j. tenkých roubíkův, první z čistého 
