208 
v sobě mělo, spotřebujeme jen *% = %,p z těch 54 zrn soli atd. Aby pak snadno 
bylo zvěděti, kolik soli se spotřebovalo, jsou zvláštní úzké a vysoké válce skleněné, dole 
zalité, nahoře otevřené a hubičkou opatřené, by se z nich pohodlně i po kapkách vylí- 
vali mohlo, Válec je rozdělen na slo mezi sebou rovných čáslí č. stupňův. Do tako- 
vého válce (franc. burette) dá se oněch 54 zrm soli a tolik vody, že roztok soli v mí 
právě objem 100 stupňův vyplňuje, když tedy 1 stupeň tekutiny odlejeme, víme, také, 
že '/;pa Soli ve válci obsažené spotřebována. Průba nyní jest pralehká: 100 zrn stříbra 
ku průbě ustanoveného rozpustí se v čisté lučavce, válec naplní se až do stupně 100" 
průbovou. tekutinou (Probeflůssigkeit), která, jak již vyloženo, 59 zrn soli obsahuje, a nyní 
se z válce pozorně přikapuje průbovacího moku do rozpuštěné průby, až se pozoruje, že 
vnově přidaná kapka již více sedlinu nepůsobí. Bylo-li by těch 100 zrn čisté stříbro, 
musili bychom také vlíti všech 100 stupňův tekutiny, rovnajících se 54 gránům. soli, 
má-li těch 100 zrn kovu jen 80 zrn stříbra, spotřebujeme jen 80 slupňův průbového 
moků atd., v krátce: počet spotřebovaných stupňův průbové tekutiny udává spolu, kolik 
stotin čistého stříbra ve vzaté průbě obsaženo. Touto ceslou možná udělati za ho- 
dinu tolik průb, kolik jich podle staršího spůsobu ani za den nebylo lze učinili, mimo to 
je náklad nad míru zmenšen. 
Ostatní (neméně důmyslné) průby, u př. elektrickou od Oersteda a hydrostatickou 
od Karmarsche, zde opomíjíme, neboť nám není uloženo psáti technologii; promluvíme 
raději ještě v krátkosti o rozličných cestách, kterými se kovům nedrahým sprostým. te- 
ničký povlak drahého kovu zjednává, totiž o postřibřování (Versilberung). Že potaho- 
vání sprostějších kovův drahými již starodávně a sice velmi uměle a spůsobně se ko- 
nalo, tomu nasvědčují četné památky římské; vždyť i antické peníze měděné a bronzové 
stříbrem potažené a na místě stříbrných podvržené dosti hojně známe. 
Mámeť hlavně dva spůsoby postřibřování: ohnivý (Feuerversilberung) a mokrý 
(Versilberuno auf nassem Wege). Spůsob první opět je dvůj : pomocí rtuti č. amalga- 
mování a pak platování. Postřibřování měděných, bronzových, mosazných a j. t. p. věcí 
pomocí rtuti bylo po dlouhý čas takřka výhradně v užívání, a teprvé během posledních 
let téměř všude bylo jest nahraženo postřibřováním galvanickým ; dějeť pak se jednoduše 
tím, že věc čistě odrhnulou a slabou lučavkou ohlodanou buď těstovitou sloučeninou 
rtuti se „stříbrem (Silberamalgam) aneb kaší, složenou ze stříbrného prašku, salmiáku, soli 
a sublimátu s vodou, co možná stejně se potře a obalí: tuťf pak jest potažena vrstvou 
amaleamu stříbrného (stříbra i rtuti; vypálením v ohni odežene se rluť jsouc kovem 
těkavým, a stříbro zbude v podobě tenké vrstvy mdlé a bezlesklé, kterou ještě třeba 
tvrdým hladkým kamenem vyleštili. Na potírání menších věcí, u př. knoflíkův, ježto 
mají býti v ohni postříbřeny, brává se též kaše složená z bílé skalice (Zinkvitriol, 48 čá- 
stek), soli kuchyňské (45-č.), sublimálu (1 č.) a chloridu stříbrnatého (2 č.). Hlavní 
příčiny, pro které postřibřování rlutí ihned a milerádo z užívání puštíno, jakmile galva- 
nické postřibřování nalezeno, byly jsou dvě: veliký při něm náklad a nad míru záhubné © 
působení na zdraví dělníkův. Pravenoť nahoře, že je třeba odehnati rtuť z těch věcí 
amalgamem stříbrným potažených pomocí ohně, při tom se rtuť v páry obrací, a budiž 
úvělří v pícce jakkoli dobré, předce jest nemožná uchrániti, aby se páry rtuťové v dílně 
nerozšířily. Také uslavičně brání rtuli a rlutěných věcí do rukou při celé té práci je 
nad míru škodlivé, tak že dělníci při té práci málokdy sestárli, aby těžkých nemocí ze 
rtuti nezakoušeli, 
