220 
5. Mimo lyto tvary objevují se v klenčové soustavě, n. p. na apatitu a beryllu, 
ještě jiné, které sice podobu předešlých mají, ale v délce os s nimi nesouhlasí. Tvary 
tyto povstávají spojením dvou stejných klenčů nebo vápnotvarů. 
Spojí-li se dva stejné klenče v úhlopříčné postavě tak, aby osy jejich v jedné 
(Obr. 9.) (Obr. 10.) čáře splynuly, a spojí-li se pak body, kde 
se plochy jejich přelínají,  čárami, povstane 
tvar docela podobný ke křemotvaru, ro- 
zeznávající se ale délkou osy, která není 
o '/, kratší nežli osa klenče, nýbrž zrovna 
tak dlouhá (obr. 9,). Takové tvary nazý- 
vají se dvojklenče (Dirhomboěder) a zna- 
mení jejich jest 2 (R+n). Nalezáme je 
zvláště na apatitu. 
Spojí-li se taktéž dva vápnotvary 
v úhlopříčné postavě tak, aby osy jejich 
splynuly, povslane tímtéž spůsobem jehlanec nahoře a dole 12 plochami obejmutý 
(obr. 10.). Poněvadž se zvláště na beryllu nalezá, slove beryllotvar (Berylloid); zna- 
mení jeho jest 2((P+n)"), 
Totoť jsou nejhlavnější poměry tvarů soustavy klenčové, v následujícím čísle 
podáme přehled všech známých klenčových nerostů. 
Drobnosti. 
Ehrenbergova Mikrogeologie, 
Slavný Berlinský badatel drobnohledných tvorů Chr. G. Ehrenberg vydal před ne- 
dávnem skvostné dílo pod názvem „Mikrogeologie. Das Erden und Felsen schaffende 
Wirken des unsichtbaren kleinen selbststůndigen Lebens auf der Erde.“ Dílo to vyšlo 
v Lipsku 1855 ve folio, 133 archů textu s 41 tabulemi a 4000 nejvíce malovanými obrazy. 
Cena jest 72 tolarů. Jest to výsledek namáhavého a dlouholetého badání, jímž se před 
zrakem naším docela nový svět otvírá. Ehrenberg ukazuje, jak nejenom v nynější době 
drobnohledné tvorstvo v některých krajinách velikého podílu na tvoření celých vrstev má, 
nýbrž i od prastarých dob na zemi již mělo. Všude od temene Alp až do nejhlubších 
vrstev země, ze sopečných útvarů Italie až do věčného ledu u točen nalézá hojné stopy 
podivuhodného toho tvorstva. Nebude snad mnohému z našich čtenářů nemilo, sdělíme-li 
prozatím aspoň obsah tohoto znamenitého díla. 
Nejdříve jedná o prášku větrem a bouřemi v povětří roznášeném, v němž drobno- 
hlední tvorové vyskoumání byli, a sice v nesopečném prachu vw Evropě, jmenovitě o. ši- 
roku a krvavém dešti v Italii 1803, o povětronní páře v Kalabrii 1813, o široku na Maltě 
1830, o široku v Janově 1846, o prachu při bouřce v Lyonu 1846, o prachu při jižním 
vichru (Fóhn) v Tyrolsku 1847, v Gasteinu 1847, o prachovém dešti ve Vídni 1848, 
o inkoustovém dešti v Irsku 1849, o povětronním papíru v Livonsku 1686; pak v Africe 
o passatovém prachu u San-Jago, Capverdu 1833, a na oceánu 1834 a 1838. Velmi 
zajímavé jest pojednání o sopečném prachu Imbamburu 1844, o májovém prachu na Bar- 
badosu 1844, o popeli Hekly 1845. 
Pojednání o pevných vrstvách z části neb docela z drobnohledných tvorů složených, 
obsahuje z nejnovější doby vrstvy na povrchu a v naplavenině, a sice a) sladkovodní útvary, 
«) v Evropě: křemenná mouka u Chebu, Františkových Lázní, Oberohe, Klicken, Berlína, 
Downu v Irsku, Degernforsu, Lillhagesjónu ve Švédsku, o bahně u Loby ve Švédsku, o moučce 
u Saivtaipalu, Kůnmein-Gardu ve Finsku, u Potsdamu a mezi řekami Havlou a Labem, 
u Daliče mezi Loberem a Labem, o kalnosti Labe u Hamburku, u Wolupu v poříčí Odry, 
o lučním papíru v Polabí saském, o kalnosti Rýnu, o pořící Innu a Dunaje v Tyrolsku ; 
o černé zemi v Podolí ruském a v poříčí Oky a Volhy; o drobnohledném tvorstvu na te- 
