227 
možno-li mu délé žízeň palčivou snášeli, tu zdvihá ohnutný krk, rozvírá nozdry široko 
a čenichá v náramné dálce místo, kdež vodu nalézli jest, což pánu jeho samému tajno 
zílstává, výborně mů však poslouží. Tu nedá se zvíře toto, jindy přemírné a přeposlušné, 
déle držeti, a žénouť se za pudem svým přelrhá všecka pouta, aby jenom co možná 
nejdříve dospělo místa, kdež voda se řině ze skály nebo z písku. 
A však nejénom s mravem a živola spůsobem Arabů, alé i s vírou jejich nábo- 
ženskou velbloud úzce spojen jest, Velbloud a palma datlová, jak pověst náboženská praví, 
jsou mu od Boha dáhi, vlastní rukou boží, jako Adam, z hlíny utvoření, a též v bu- 
»douúcím životě prý je nalezne v ráji co nezbytné. Sedě na velbloudu rozhlašoval Mu- 
hamed učení a zákony své, až podnes o výroční slavnosti Arafelu mluví kadi, t. nej- 
vyšší sudí, k shromážděnému lidu sedě na velbloudu. Kde velbloud proroka Muhameda 
na útěku do Mediny odpočíval, tam první mečet zbudován byl, a na zamilovaném 
velbloudu svém, El Borak řečeném, Muhamed prý k nebi se povznesl. Arab sekty 
Sunnitů zří ve velbloudu zjevenou dobrotivost a milosrdnost boha svého, a nevyrovnaný 
poklad, jejžto chová Beduin vé velbloudu svém, jest mi výmluvným důkazem mou- 
drósti stvořitele. Protož může také dle kázaní koranu nejplatnější kajicná oběť vzdána 
býti obětováním toho, co Arabovi nejdražšího, totiž velblouda. Dle víry Arabů možno 
i všecky skutky bohoslužebné i kajicné přenésti na velblouda, a ubohý tento trpělivý mi- 
láček Araba musí za pána svého odbývati. Tak žije a bytuje Arab jenom ve velbloudu 
-a s velbloudem, a protož nazývá jeden arabský básník Boha svého „pánem, jenž řídí 
oblaky nebeské jako poslušné velbloudy své,“ protož mluvě o milosrdenství Alahově 
volá: „Jako velblouda žíznivého přitáhl mne Alah k sobě,“ aneb zase pěje: „Moudrost 
jest jako ztracený velbloud věřících“ t. j. pravověřící muž vyhledává moudrosti s touže 
pílí, s jakou pán ztraceného velblouda vyhledává. 
V žádné jiné zemi nežije člověk se zvířetem ve spojení lak úzkém, jako v Arabii; 
oba naučili se od přírody i okolností, že jeden bez druhého obsláti nemůže. Z divo- 
kosti své a volnosti dostal se velbloud v péči a ošetřování člověka, a nemohl by více 
bez ní býli, jakož by v Arabii z větší části bez velblouda a pomoci jeho nedalo se 
obývati. Protož považuje Arab velblouda za člena rodiny své, a nezřídka slává se, že 
nepřátelské zabití velblouda co bratrovražda toliko krevní pomstou může shlazeno býti. 
Velbloud, který nosí Araba i rodinu jeho na dalekých cestách skrze poušť; který bo- 
juje s ním i z bitvy jej unáší v místo bezpečné; který mu poskytuje pokrm i šat, 
a nápoj živným mlékem svým; který mu prameny čerstvé vody nalézli pomáhá, stín 
W palčivém vedru poskytuje, a v parnu léměř nesnesitelném po horoucí rovině jediným 
jeho jest společníkem: velbloud nemůže býli pouhým hovadem ku práci ustanoveným 
(otrokem, ale zaujímá místa v srdci pána svého co přítel, co bratr, ba co druhý olec 
rodiny, kteráž k němu vážnost chová takovou, žé ho zve i k slavnostem, modlitbám 
a obřadům náboženským co hosta milého a vítaného. S velbloudem sdílí Arab vše co 
ná, pokrm i nápoj, práci i odpočinutí, slasti své i strasti, žití i smrt. 
Z téže příčiny řídí se Arab ve všem podle velblouda svého, cestuje v noci, po- 
ěvadž velbloud v noci potravy nepřijímá, a poněvadž mu větší částka dne k' hledání 
oj musí býti ponechána. Mírně zachází pán s velbloudem svým, byť ke každému 
„Jamo i lidskému tvoru byl nečitelným a surovým; nikdy jej nebije, nikdy klečícího, aby 
"| se mohlo břímě pohodlně na hřbet naložili, bilím ke vstání nepohání, ale slovy laska- 
vými mu domlouvá a všecko jen lichocením dosíci se snaží. Bitím a zlým nakládáním 
To" 
-== 
