228 
s velbloudem zneclil by Arab sebe sám. Pouhým slovem řídí zvíře poslušné, nebo na 
nejvýš nohou, kteroužto se jemně dotkne šíje jeho, anebo hůlkou, kterouž toliko na- 
přáhne, aby směr další cesly naznačil — to vše bez uzdy a vodidla. Ať jest náklad 
sebe těžší, velbloud stejným vždy krokem běží, a neoblížen-li, po dlouhý čas v nej- 
prudším letu uháněti vydrží. Při všem tom jest krok jeho bezpečný, a poněvadž 
jest mírné a nelečné povahy, není se obávali, že by zděsiv se jezdce svrhnul 
se hřbetu. 
Což nejpěknějšího na velbloudu, dle postavy nevelmi úhledném, jest oko bystré, 
jemné, cituplné, které zaslíněno jest dlouhými řasy, důkazem to rozumu bystrého a dů- 
vtipného. Protož působí slova laskavá, hudba i zpěv tak mocně na velblouda, protož 
on tak pozorlivě naslouchá na cestě pouštěmi, jak pán jeho vypravuje pověsti vnadné 
a prozpěvuje písně bohalýrské, a dává na jevo libost svou, uši slavě, zuby skřípaje 
a hlavu po pěvci obraceje. Tu zapomíná velbloud, že těžké nese břemeno a že umdlé- 
vají síly jeho, a k nemalému pána svého polěšení uběhne ceslu dalekou, že nemožno 
uvěřiti. A jak výborně zná toto chytré zvíře ocenili, jaké břímě ma dlouho nésti po- 
stačí síly jeho!  Cílí-li kleče na zemi, že přílišné břímě se mu nakládá, počne velbloud 
přežalostně úpěti, jsa vědom sobě sil nedostatečných, a žádné hrozby, žádné bití nepři- 
nutí jej k povstání, dokud co přes míru se mu nesejme; neboť břímě, s nímžto velbloud 
nemůže povslati ze země, také by na delší čas neunesl ani při obyčejném kroku. 
A však k nevíře podobna jest zároveň vytrvalost velblouda, buďto břemenem obtěžka- 
ného nebo toliko jediného jezdce nesoucího. Kolik dní a nocí po sobě nese velbloud 
pána svého, smí-li jen oblíbeným krokem jíli, jakýmžto za hodinu ujde asi jednu míli 
naši; a tak vydrží celých 5—6 dní, třeba by se mu jenom ob den a lo vždy k večeru 
dost málo potravy poskyllo. Za 5—7 dní uběhne velbloud neobtížený kus cesty, kterou 
velbloudi obtížení teprv za 21—25 dní urazili mohou. 
Musel-li velbloud po delší čas těžce pracovali, a zvlášlě musel-li při lom nouzi trpěli, 
počíná se hrb jeho jindy kulatý, masilý zlráceti, velbloud toliž tráví z něho; neboť hrb - 
tento lojovilý byl dán velbloudu od přírody co náhrada potravy nedostatečné, jako onano 
dužnina v žaludku co schrána vody nápojné. Seschnul-li hrb, který se tu a tam pova= 
žuje za zvláštní lahůdku, polřebí tří i čtyř měsíců, aby velbloud odpočíval a se zase 
zotavil. Zřídka však spalřiti jest na východě velblouda vykrmeného, neboť hovada tato 
musí neustále pracovati a těžká břemena nosili, a leda u bohatších Beduinů silné a za- 
chovalé velbloudy nalézti možno, kleří se ostatně šetří jenom pro plemeno. 
Tři z krajů Arabie jsou nyní nejznamenitější pro výborné a hojné velbloudy, loliž 
jižní břeh Adenu, kraj Nedšd č. střední Arabie, a kraj Oman. Zde viděti velbloudy nej- 
pěknější, kteří klusají s krkem a hlavou vysoko vzlýčenou, kopyta lehce, obratně a směle 
odhazujíce, jako ořové bujní, a mezi všemi velbloudy arabskými nejrychlejší jsou, v jedné 
hodině 3—3“, míle urážejíce.  Omanští nadlo vážení jsou pro silu svou, oko. jejich 
ohnivější jest než jiných; velbloudi z Nedžedu krásou, štíhlostí a rychloslí egyptské pře- 
vyšují, neboť třeba menší břemena než tito unesli, jsou skromnější u potravě a nápoji 
i vůbec méně péče a ošetřování potřebí mají, 
Větší však nežli všestranná prospěšnost tato jest důležitost velblouda v ohledu na 
dějiny lidské, zvláště na postup vzdělanosti. Pomocí jeho mohl člověk sblížiti se v ne- 
smírných prostorách poušlí k národům jiným, kteří rozplýlení jsou po mich. Jak by 
jinak mohli se stýkali národové severoafričtí s obyvateli Sudanu „U střední Afriky? jak 
