236 
přírodu takto sestavovati míní, prohlašuje ji tu ohromným ohněm, tu podivně přitažlivou 
silou, jinde zase dvojicí neb trojicí jakousi, a opět i opět jinou silou přeobzvlášlní. Snáze 
jest si představiti, že jest příroda plodem nepochopitelného sice dorozumění neskončeně 
rozličných bytostí, divů plnou páskou světa duchův, nepočetných světův spojištěm a 
dotéčištěm. 
Buď si to odvážlivo, převzal třetí slovo, čím zvolněji a samotněji sosnována síť, kte- 
rouž smělý rybář vyvrhnul, tím bohatější lov. Nech toliko každý bude povzbuzen, aby 
po své cestě seč bude daleko kráčel, a každý vítán buď, kdo novým důvlipem věci opřede. 
Čili nemyslíš, že právě z dobře rozvedených soustav budoucí zeměpisec přírody bude 
látku čerpat ke své veliké mapě přírodní? Látka ta z různých stran snešená bude 
v ní porovnávána; a teprvé toto porovnání naučí nás podivnou tu zemi ználi. Vždy- 
cky ale bude známost přírody o celé nebe ještě vzdálena od jejího výkladu; neboť třeba 
vlastní její rozhostitel až k tomu došel, že několik sil přírodních rozpohne k vypůsobení 
skvělých a užitečných úkazův, že na přírodě jako na velikém hudebním nástroji po své 
libosti hráti bude, předce však přírodě neporozumí. "To jest dáno přírodnímu historiku, 
věstei z doby minulé i přítomné, jenž obeznámen s historií přírody, a povědom ve 
světě, tom vyšším jevišti historie přírodní, pojímá její významy a prorocky hlásá.  Ješiě 
tento obor jest nepoznané, svaté prostranství; sami poslancové božští prohodili jen je- 
dnotlivá slova této nejvyšší všech věd; i jest se čemu divili, že duchové tušení plní 
toho tušení málo svědomití byli, snižujíce přírodu k jednotvarnému stroji bez před- 
věkosti a bez budoucnosti. Vše co božské, má svůj dějepis, a neměla by příroda ten 
jediný celek, s nímžto se člověku porovnati důstojno, neměla by touž měrou jako člo- 
věk ve své historii býti obsáhnuta, aneb, což jedno jest, proniknuta duchem ? Nebyla by 
příroda přírodou, jsouci ducha prázdna, nebyla by tím jediným protiobrazem člověčenstva 
naskrze nutnou odpovědí k té tajemné otázce, aneb otázkou k té neskonalé odpovědi. 
Sami toliko básníci cílili jsou, čím příroda člověku býti může, vece krásný jinoch, 
i zde platí o nich, že v jejich vnitřku člověctví nejdokonaleji roztaveno jest, a tudíž 
každý dojem jejich jasnou zrcadlivostí a pohyblivostí ve všech svých nekonečných pro- 
měnách na vše strany neskaleně obrazován bývá? Všecko nalézají v přírodě. Jim 
vnitřní duše její cizí není; v jejím obcování všecka blaženství zlatého věku ne bez 
prospěchu vyhledávají. Jim zračí se v přírodě všecky střídavosti neobmezeně čisto- 
lidské duše, kterážto mnohem více nejduchaplnějšího, nejživějšího člověka překvapuje 
důmyslnými nápady a obraty, shodnoslmi a odlikami, velikými myšlénkami i podivnůst- 
kami. Nedobratelné bohatství její obrazotvornosti nečiní marné žádné s ní zacházení; 
všecko umí okrašlovat, oživovat a dotyrzovat, a byť i v jednotlivostech zdála se nesvě- 
domá, nevýznamná pouze strojnost panovati, oko hlouběji dozírající spatřuje v ní však 
předce podivuhodnou souhlasnost se srdcem lidským v běhu a v postupu jednotlivých 
dob nahodilých. Vítr je rozvlněný vzduch, ale srdci osamělému, touhy plnému není-liž . © 
mnohem více, jestliže pomimo šustí, přivát z milených krajův a v tisíci udušených, 
truchlozvučných hlasech zdá se tichý bol náš v hluboké, melodické povzdechnutí samé 
přírody rozlévati? A necítí-liž mladistvý milenec v mladé, skromné zelenosti jarních 
lučin celou svoji, kvítkami prosívanou duši s ulěšenou věrností vyslovenu, a projevila- 
liž se kdy ta ducha bujarost, po sladkém roztopení v zlatoproudném víně vzplamenělá, 
rozkošněji a opojněji, nežli v plnozrném blyskavém hroznu, jenž se pod širokým lupe- 
ním zpoly skrývá? Dává se obyčejně básníkům vína přepínavosti, a jejich obrazná, ne- 
