240 
konečné rozmanitosti, z její nevyvažitelnosti v radostech, a nemá zapotřebí, aby se dal 
zbytečnými slovy ze svého požívání vytrhovati. Onť maopak za lo má, že nelze dosti 
tajně zacházeli s přírodou, dosti jemně o ní rozprávěti, dosti pozorně a bez výtržnosti 
na ni se dívali. Jako na prsou své cudné nevěsty cítíť se vní, a jí jen svěřuje nabyté 
své názory ve sladkých, důvěrných okamženích. Blahořečím tomu synu, tomu miláčku 
přírody, jemuž ona dopouští pozorovati ji v její dvojici, co zplozující a co rodící moc, 
a v její jednotě neukončeného, stále trvajícího manželstva. Život jeho musí býti naplně- 
ním všeho zakoušení, řetězem rozkoše, a jeho náboženství upřímným, pravým naturalismem. 
5. 
Učitel, 
Za touto řečí byl se učitel se svými učedlníky ke společnosti přiblížil. (Cestující 
povstanouce uctivě jej pozdravovali. Občerstvující chládek vanul z tmavých stinných 
chodeb přes prostranství a přes schody. Učitel kázal přinésti jeden ze vzácných sví- 
tících kamenův, a světlorudé, pronikavé světlo rozlilo se z něho na všecky postavy a oděvy. 
Brzy ujalo se mezi nimi přívětivé hovorné účastenství. Zatím co se z podálí hudba roz- 
léhala, a zchlazující plamen šlehal z křišťálových nádobek do úst hovořících, vypravo- 
vali cestovatelé památné upomínky ze svých dalekých cest. Plni touhy a žádosti po vě- 
domí byli jsou se sebrali, aby vyhledali stopy po onom ztraceném prvotním národu, je- 
hož vyrodilými a zdivočilými zbytky zdá se přítomné lidstvo býti, jehožto veliké vzdě- 
lanosti potud děkuje nejdůležitější a nejnutnější své vědomosli a nástroje. Nade všecko 
vábila je ona posvátná mluva, byvší zářivou páskou mezi těmi královskými lidmi a mezi 
nadpozemskými kraji a obyvateli, ze kteréž některá slova, jak různé pověsti hlásaly, 
snad ještě byla majitkem několika šťastných mudrcův mezi předky našimi. Jejich to 
výřečnost byla zpěvem obzvláštním, jehožto neodolatelné zvuky hluboko do vnitř všeho 
přirození, rozebírajíc je, vnikaly. Každé ze slov jejich jakoby bylo heslem nejvlastnější 
duše každého tělesa. Mocí tvůrnou vzbuzovaly tyto zvuky všecky obrazy úkazův světa, 
i směle říci se mohlo 0 nich, že jest život všehomíra — věčný tisícerohlasý rozhovor; 
neboť v jejich mluvení zdály se všecky síly, všecky spůsoby činnosli co nejpodivněji po- 
loučeny. Trosky toho jazyka, aneb aspoň zprávy o něm vystopovali, byli sobě postavili 
za cíl cesty své; a slovútnost starobylosti byla je také do Saisi jíti ponukla. Tu dou- 
fali jsou, že od zkušených správcův listovny chrámové důležilé zprávy obdrží, a mož- 
ná-li, samy též ve velikých sbírkách všeho druhu dojdou objasnění, I prosili jsou uči- 
tele o dovolení, aby jednu noc ve chrámě spáti a jeho. vyučování několik dní poslou- 
chati směli. Co si přáli, dostalo se jim, i měli upřímné potěšení, když učitel jejich 
vypravování poznámkami z pokladu svých zkušeností doplňoval a řadu poučných i utě- 
šených povídek a popisův před nimi rozvíjel. Naposledy došel též na úřad stáří svého, 
kterýž byl: budili, cvičiti a bystřili rozličný smysl pro přírodu v mladistvých myslích 
a s druhými vlohami do ušlechlilejších kvělův a plodův zahřívati. 
Ohlašovatelem býti přírody jest krásné a svalé povolání, řekl učitel. © Netloliko 
sama rozsáhlost a souvislost vědomosti, aniž dar lehkého a nekaleného vznášení lěchto 
vědomoslí ku známým pojmům a zkušenstvím, dar šťastného vyměňování slov zvláštni- 
cky cizozvučných s výrazy obyčejnými, ba ani spůsobilost bohaté obraznosti, kteráž 
úkazy přírodní v obrazy snadno pochopitelné a náležitě osvěllené tak pořádá, aby buď 
půvabem sestaveny a bohatstvím obsaženého smysly'uspokojujíce napínaly aneb hlubokým 
