241 
významem ducha unášeli: všecko lo nečiní ještě dosti pravým požadavkům ukládaným 
zvěslovaleli přírody. Komu se o cosi jiného než o přírodu samojedinu'jedná, tomu snad 
to postačí, kdo ale vroucí touhu po ní při sobě znamená a v ní všecko hledá, nejsa ta- 
kořka než cituplný nástroj tajemného jejího konání, ten učitele svého a důvěrníka pří- 
rody v tom jen hledávati bude, jenž zbožně a s vírou o ní mluví, jehožto řeči divotvor- 
nou, neposlihlou pronikavost a nerozpojitelnost pravých evangelií, skulečných zjevení na 
sobě ukazují. Již pak původně šťastná vloha takového přírodního ducha musí podporo- 
vána býti a vzdělána neustálou od- mladosti pílí, samotou a mlčelivostí, poněvadž mnohé 
řeči s trvalou pozorlivostí, jakáž tu nevyhnutelně žádoucí, se neshodují, dále pak dě- 
tinným, skromným chováním a neumdlévající trpělivostí, Čas udali nelze, jak brzy kdo 
jejích tajemství účastným stáli se může, někteří vyvolení zážeji, jiní teprvé u vysokém 
stáří tam docházejí. Opravdový zpytatel nesestárne nikdy ; všeliké věčné ponoukání sáhá 
za meze pozemského živobytí, a čím více vnější obal vyvětrává, lím jasnější, skvělejší 
a mocnější jeví se jádro. Aniž pak dar tento na zevnitřní krásu, sílu neb rozšafnost, 
či na kterou jinou lidskou výtečnost se víže. Ve všech stavích, v každém věku a po- 
hlaví, ve všech stoletích a pode všemi podnebími stávali lidé, vyhlídnutí od přírody za 
miláčky a vnitřním početím oblažení. Na pohled časlo prostnější a méně obratní ji- 
ných ukrývali se tito lidé po celý věk svého žilí v přitemnělosti neoznačné většiny. 
Anobrž to za skutečnou vzácnost míli se musí, polčí-li se přírody pravé srozumění 
s velikou výřečností, věhlasem a uhlazenými mravy, jelikož ono obyčejně slova nelíčená, 
mysl přímou a prostou spůsobuje anebo provází. V dílnách řemeslníkův a umělcův a 
orbě, při lodnictví, při dobytkářství, při rudnictví a mnohých jiných zábyvech, zdá 
„se smysl pro ni nejlehčeji a nejčastěji se vyvinovali. — Zakládá-li se všeliké umění v po- 
znání prostředkův, cíle žádoucího dopomáhajících a jistý úkaz a účinek spůsobujících, 
i v spůsobilé volbě a použití prostředkův těch : tuť musí onen, jenž v sobě cílí povo- 
lání, zobecniti mnohým lidem poznání přírodní, a nadání k tomu v nich obzvláště vy- 
vinovali i pěstovali, přede vším starostlivě dbáti na podněty takového vývinu, a k tomu 
hleděli, aby hlavním rysům toho umění u přírody se poučil. Pomocí těchto nabytých 
náhledův vytvoří si učitel soustavu upotřebení oněch prostředkův pří každém svěřenci 
svém, založenou to na předeslané zkoušky, rozbory a porovnání, a tuto soustavu v lé míře 
si přivlastní, až se mu druhým přirozením stane a polom s vřelou snažností vděčný svůj 
úkol započne. Když pak každý jiný milovník a znatel přírody toliko nahodile a sym- 
palický smysl pro ni buditi bude, nazveme jen onoho v pravdě učitelem přírody. — L. Č. 
Palm y. 
Od Julia Saxa. 
2 
V úvodu k předešlému článku o palmách upozornil jsem mna to, jak u těchto 
rostlin krása a užitek v pěkný celek spojeny jsou. Chci nyní ukázali, jakou cestou 
příroda toho výsledku dosáhla. i 
Co se užitku týká, záleží hlavně v plodech a vláknech, krása zase v mohútném 
listovém koši a ztepilém jednoduchém kmenu. Krásná podoba tato měla by ale krátkého 
trvání, kdyby kmen sám v jistém stáří bezprostředně plody nesl, jak se to u stínovníku 
Živa. 1855. 16 
