258 
vyrostlý bývá co krocan veliký, 3“—40“ délky mající. Od jednoho konce křídla ke 
druhému 44,—5 stop mívá, váhy 9—12 liber. Zobák na dva palce dlouhý zahnutý jest, 
zrůst složitý, peří husté, které nezřídka brokům vzdoruje. A jakými krásnými barvami 
obdařila příroda tohoto ptáka! Zahnutý, na špici háčkem ozbrojený a jako u dravců 
zkřivený zobák jest barvy běložluté, oko tmavohnědé a nad ním ozdobný kruh barvy 
šarlatové. Perutě v ohbí jsou bílé, ostatní peří černé lesku kovového, jenom na hlavě 
a prsou modrošedé, do zelena se měnící, peří na nohou tmavohnědé ; ocas černý, a vy- 
jímajíc péra prostřední bílými skvrnkami posetý. Spáry jsou ostré, a však krátké. Sle- 
pice tetřeví mnohem menší jest, vážíc tři, na nejvýš šest liber, má peří barvy zcela 
jiné nežli kohout, přirudlé, s černými a bílými skvrnami, rudé hrdlo a takové též po- 
prsí, bílý podbřišek, černě a hnědě tečkovaný, a ocas jasnohnědý s černými pruhy příčními. 
Tetřev sedává na zemi i na stromích, a jda po zemi vykračuje si důstojně, ač- 
koli zřídka kdy se podaří jdoucího zastihnouli, neboť jest opatrný, zraku i sluchu by- 
strého, tak že myslivce, byť po mechu sebe tišeji se blížil, zpozoruje, a jak mile mu 
něco podezřelého se naskytne, ihned v prudkém, hlučném letu vzhůru se povznáší; 
neletí však daleko, neboť váhu těla nemohou křídla jeho na dlouho unésti. To plalí 
jmenovitě o kohoulu, který se rád samolen potuluje; slepici častěji vídati na zemi, tulo 
rozhrabávající a neustále „dlak, dlak“ volající. 
Hlas tetřeva prazvlášlní jest, že se nedá tak snadno nápodobili. Myslivec o vo- 
lajícím kohoutu praví, že mlaská, při čemž krk natahuje a vole nadýmá, oči směšně 
mhouří, nohama třepetá, křídla spouští, ocas čepýří a zvolav několikkráte silně, jakoby 
zvukem „děť, dět“ dodává „dédl, dédl,“ načež jako hlavním tónem zamlaskne „dlak! 
dlak!“ a na konec zvuk protáhne a zavolá „hedehé ! hedehé !“ 
Toto volání musí řádný myslivec dobře znáti, aby tetřeva zastihl, maně-li naň 
nepřijde, neboť jenom volajícího může zastřelit. Časně z rána musí býti na čekání 
a k obyčejnému stanovišti telřeva na několik set kroků se přiblížili, načež musí vyčkat, 
až tetřev se do volání dá. Tu jest pták tento zpěvem svým tak zaměstnán, že ani ne- 
vidí ani neslyší, odkud příjmí jeho tetřev Aluchý. Myslivec se nyní zvolna přibližuje, 
ale jak mile tetřev přestane volati, zaslaví se a teprva když počal znova, opět dále po- 
stupuje. Zpozoruje-li tetřev dost malé hnutí, přestane volali a ztratí se, že ho lovec 
toho dne více nedopadne. Podařilo-li se lovci přiblížiti se až na dostřelení, musí inyní 
dobře mířiti, neboť za ranního šera jest ptáka toho černobarvého těžko rozeznati 
v loubí stromovém. 
Tak stane se tetřevu jeho vlastní hlas, jímžto slepici přivolává, záhubným. 
Slepice nezdržuje se na stromích ale na zemi, kdež pod některým křovím v jasné mý- 
tině se uhnízdí a do hnízda lehce upleteného a ve vyhrabané jamce uloženého pět, na 
nejvýš čtrnáct vajec snese, které jsou barvy rezožluté se skvrnami hnědými, z michžto 
po čtyrech nedělích vylíhnou se kuřátka, Tato vodí matka po lese, cvičí je chytali 
hmyz a sama rozhrabává mraveniště, vajíčka mravenčí jim předkládajíc a před všelikými 
útoky statně mláďata svá brámíc. 
Kohout živí se jehličím stromů, kapradím, travou, pupeny mladých stromků, ja- 
hodami a hmyzem, pohleuje i kaménky pro lepší strávení, a v zimě častokráte po kolik 
neděl na jednom stromě vysedí a všecko jehličí s větví opase. Odtud pochází, že maso 
jeho, samo v sobě jsouc luhé a vláknaté, nedalo by se zhola ami jísti, poněvadž pry- 
skyřicí zavání, a tudíž jenom ve víně mořené požívali se dá. Slepice více si vybírá 
