259 
a raději poupaty, rozličným zrním, jahodami, muchami, mravenci, hoúsenkami, brouky 
a červy se živí; protož má také maso křehké, šťávnalé, kleréž ale ne vždycky lidé po- 
jídají. Dravci denní i večerní, kuny lesní, tchořové, lasice a podobná zvířata laktéž la— 
hůdku svou v mase lelřevím nalezají a nezřídka slepici i s mláďaty nebo vejci požírají. 
Tetřev hluchý rozšířen jest po všech hornatých a lesnatých krajinách střední 
a severní Eyropy a v krajích Asie s Evropou mezujících, až nahoře okolo řek Jeniseje 
a Obu. U nás počílá se k vysoké zvěři a jenom velcí páni jej lovívají a ve zvláštních 
ohradách pěstují; nikdy nezaslřelí se slepice, nýbrž jenom kohouti dospělí silně volající. 
Slepice dá se mnohdykráte v hnízdě lapiti, a třeba uběhla, záhy zase k němu se vrací. 
Ke konci slov o letřevu hluchém stůj zde ještě něco o podivném spůsobu, ja- 
kým lovci švýcarští okolo Bernu tetřeva honívají. Po sněhu blíží se lovec, maje přes 
šat svůj převlečenou košili bílou, v tu stranu, kde se tetřev ozývá. Dokud tento volá, 
blíží se lovec, postávaje, když umlkne ; spatří-li jej kohoul, upřeným zrakem naň po- 
hlíží, netuše však nepřítele znova volá, až se může lovec přiblížili na dostřelení. Tre- 
fený tetřev pak těžce dopadá k zemi se stromu, na němžto sedě byl hlasem svým zá- 
hubu svou sám si přivolal. — 
Mnohem menší jest tetřívek, který dosahuje velikosti domácího kohoula a váhy 
2—3'/, libry, Peří jest modročerné, kovolesklé, ohbí křídel bílé, po perutích táhnou se 
dva hnědé pruhy, ocas jest vidlicovitý s konci silně. zahnutými, nohy jsou hustě pe- 
řím černošedým obrostlé; nad očima vine se pruh jasně rudý. Slepice jest pestře bar- 
vena s rezohnědým, černě tečkovaným peřím, kratším, černě pruhovaným ocasem a též 
mnohem menší nežli kohout. 
Telřívek zdržuje se více v lesích listnatých a do roka časlěji s jednoho místa 
na druhé se stěhuje, aniž v stará sídla se vrací. U porovnání s tetřevem  hluchým 
jest on pták hloupý, a více plachosti své má děkovali zachráněný život nežli chytrosti 
a opalrnosli. Na některých místech jest jich více, zase na jiných méně než tetřevů 
hluchých. Slepice snáší z jara do hnízda pod nízkým křovím upraveného 6—12 vajec 
zažloutlých s hnědými tečkami, jako obyčejně slepičí vejce velikých, a jdouc po po- 
travě mechem a lislím je pokrývá. Mláďata pípají jako kuřata domácí a jako tato 
© všudy běhají za matkou, která jim vyhledává červíčky a mravenčí vajíčka. Za několik 
neděl již lílají s malkou po stromích. 
V zimě živí se nejvíce jalovcem, rozhrabávají sníh, chtíce se dostati k pučícímu 
jahodníku nebo k brusnici, a z jara ožírají rozličné nové zeliny, ba i květ rostlin jedo— 
vatých ; v létě jsou jim potravou brouci, pavouci, kobylky polní, mravenci, jahody; na 
podzim všelijaké zrní! I písková zrnka pro lepší strávení pohlcují, jakož se i v písku 
rádi popelí. 
Maso tetřívků chutnější jest a záživnější nežli tetřevů; maso kohoutí dvojbarvé 
jako maso holubí. U nás nalézá se telřívků mnohem více nežli tetřevů, předce však 
v počtu mnohem menším než v Laponsku, Švédsku a Rusku, kde jich často na tisíce 
pohromadě se: zdržuje.  Zběhlí myslivci umějí tetřívka na podzim si přivolati, volání jeho 
uměle nápodobujíce. Tetřívek dá se v mládi také zkrotili, a však nejdéle ve dvou le- 
tech hyne. Dle mlaskání jeho prorokují zkušení myslivci o nastávajícím počasí; má-li 
přijíli čas nepříznivý, tu prý tetřívkové silně mlaskají, mezi to zvláštním spůsobem za- 
vijí, a hned na zemi, hned zase na pařezy a brzo zase do vrcholu slromů, zvláště mo= 
dřínů, lítají. — 
V“ 
