261 
let po dráze přírodnického skoumání, a až do dnešního dne není ještě zcela rozřešena 
otázka, zdali možna některým z nižších živočichů i bez rodičů povstati ? Kdykoli však 
jsem o tom slyšel neb četl, vždy mi napadli babiččini mravenci co příklad plození bez 
rodičů, původního čili mezirodného (generalio aeguivoca, Urzeugung); pod jakýmžto 
spůsobem plození vyrozumívá se povstání něklerých živočichů z lálek organických, 
v příznivých okolnostech, pouhým činěním tvořivé síly přírodní. — 
Babiččini mravenci povstali by takovýmto spůsobem. © Mnoho ještě jiných zvířat lid 
náš takto povstalých si myslí: červy v mase a v sýru, mšice na listech a květinách atd. Za času 
římského básníka Virgilia panovalo domnění, že včeličky z těla mrtvého dvouletého bulíka 
povstati mohou, jak to básník tento ve svém zpěvu o včelařství velmi pěkně popisuje *). 
Ale mínění, že zvířata bez rodičů povstati mohou, není pouhá pověra sprostého 
lidu, i nejslavnější přírodozpylci všech skoro věkův zastávali učení o plození mezi- 
rodném, a mnozí až do dnešního ještě dne je zastávají. Aristoteles, tento otec přírodo- 
zpytu, tvrdil, že ouhoři a jiné ryby z bahna a bláta povstávají. Tomu je ovšem již 
přes dva tisíce let, a dnešního dne asi nikdo více tomu věřiti nebude ; ale ještě v sedm- 
náctém století podal jakýsi Kircher celý recept, jak se z hadů na kousky rozřeza- 
ných, usušených a do tučné země jako nějaká zelenina zasázených, množství mladých 
háďat vytvořili dá. 
Skoumání novějších přírodozpytců, které již tak mnohý blud a předsudek vítězně 
zvrálilo, ponořilo se též do tajemného oboru plození a vznikání živočichů, a jsouc 
ozbrojeno drobnohledem, tímto okem stonásobně zostřeným, rozžehlo světlo pravdy v hlu- 
binách, kde až dotud čirá panovala temnota. I pozorovalo se, že skoro ve všech člán- 
cích velkého řetězu živočišstva jediný a nezvratný panuje zákon, zákon totiž, že ni- 
žádný živočich bez rodičů povstati nemůže. Dokázalo se to již skoro u všech živočichů, 
a pouze u nejnižších, u nálevníků a kořenonožců (rhizopodů) není ještě plození jich zevrub 
vyskoumáno. Ovšem byla někdy doba na naší zeměkouli, kde zvířata bez rodičů, pouze 
tvořivou mocí světapána povstati musela — kde stvořena byla; a doba tato několikráte 
již se opakovala na naší zeměkouli, a vždy jiní a jiní povstávali tvorové, jak to geogno- 
sie nezvratně učí. Ale po takovýchto dobách práce a namáhání zdá se, jakoby příroda 
klesla v dlouhé tisícileté odpočívání, kdežto sama nové netvoříc budovy, stávajícím po- 
nechává vlastní silou dále se rozmnožovati a rod svůj udržovati. Pokolení za pokole- 
ním objevuje se takto, jako nekonečná, nepřetržená nit, z vřetena věčného života se vi- 
noucí. Taková doba odpočinku jest i naše nynější. 
Podívejme se nyní blíže, jak se toto rozplemeňování, toto udržování rodu u. ži- 
vočišstva děje. 
Ssavci, pláci a ryby rodí se z vajec, která buď v těle mateřském, aneb vně 
se líhnou. Mládě přináší s sebou na svět všechny údy a ústroje těla svého, které po 
celý život podržuje; přibývá ho toliko zrůstem a málo se mění. 
Tak to bývá též u největší části plazů. Žáby ale, čolky (vodní štír, Triton) a 
některé jiné proměnují se. Z vejce vylíhne se pulec, a tento se promění v dokonalé zvíře. 
Podobnou proměnu pozorujeme u hmyzu. Motýl snese vejce, z vejce líhne se housenka, 
tato v pupu se promění, z které konečně zase krásný motýl se vyvine. 
aj Mnoho ještě jiných zvířat podstoupiti musí rozmanité a často přepodivné pro- 
dm 
—*) Virgilia Marona spisy básnické, přeložené od Vinařického, str. 101 verš 281, 
