273 
zpodu stěny poslední komůrky. Sem náležejí následně popsané rody Operkulina, Nonio- 
nina, Fusulina, Nummulina, Assilina, Siderolina. 
Podáváme tuto popsání nejhlavnějších rodů Nautiloidů. Příklady takových změn 
najde čtenář ve figurách obrazů následujících. Nejvýznamnější mezi nimi a k čistě 
geomelrické spirale nejvíce se přibližující jest bezpochyby: : 
4. Operkulina d'Orbigny (0. angigyra Reuss; ob. 2. fig. 4.; Poklička). © Sko- 
řápka volná, nepřirostlá (neboť jsou take rhizopodi skořepnatí na kamení, býlí a jiných 
předmětech ve vodě přirostlí, u. př. Webbina, Trunkatulina, Planorbulina), souměrná, 
stejnoboká, okrouhlá, splesklá , anebo i k pupku prohloubená. Závitek bývá složen z 
5—10—12 oběhů zvolna se rozšiřujících, jen dotýkáním podle sebe běžících, aniž sebe 
vespolek kryjících nebo objímajících, jako u Nonionin, Robulin a j., ač jsou také druhy 
s komůrkami zčásti sebe kryjícími. Povrch větším dílem jest hladký, u některých, jako 
u 0. punctata, i tečkovaný. Na jejím zevnitřku není viděti čárek ani brázdiček, co sledů 
stěn komůrkových. Komůrky drobné od první až k poslední znenáhla srůstající, stěny 
příční křivé, s obloukem k běhu závitku protivně hledícím; každá přehrádka opatřena 
otvorem poloměsíčitým, na úvratu závitku ležícím (viz obr. 2. fig. 1.). Tím, že chodba 
závitku od středu k obvodu se zvětšuje, stává se, že středek prohloubení ukazuje 
a chodby v průřezu jako po stupních vystupují. Kraj nebo hřbet Operkulin bývá 
rovnoplochý, málo kdy přikulatělý (viz. fig. 1., kdežto skořápka krajem v tvář postavena 
| jest). Ačkoliv dotýkání se chodeb pravidlem panujícím u Operkulin býti se zdá, jsou 
předce i druhy, kde chodby sousední více méně vespolek se  objímají; sem náleží O. 
involvens Reuss. Tento druh dosahuje značné velikosti; až na 41'/, čárky, an jiné mají 
sotva '/; čárky. Dosaváde jen jeden druh, 0. incerta d'Orbigny, na živě nalezen jest, 
ostatní jsou zkamenělé. Podle zevnitřku má Operkulina jakousi podobnost s Cornuspirou 
(Živa III č. 7. obr. 4. fig. 5.), však jen zdánlivě, nebo tato náleží k jednokomůrkovým, 
an Operkulina jest mnohokomůrková, což arci jen ubroušením poznati se dá, poněvadž 
komůrky na povrchu skořápky, jak nahoře vyloženo, žádných sledů nepozůstavují. 
2. Nonionina d'Orbigny (N. Soldanii d'Orbigny; obr. 2. fig. 2.). Jmeno snad od 
Nonus, že obyčejně zevnitř sledy jen devíti komůrek se spatřují (Devítinka),  Skořápka 
volná, souměrná, stejnoboká, okrouhlá, více méně splesklá nebo kulatá, látky skelné, lesklé, 
u některých druhů též dirkovité. Hřbet větším dílem přikulatělý, někdy také přiostřený. 
Každý oběh závitku objímá všechny předešlé až k pupku; otvor poslední komůrky jest 
uzavřen stěnou hladkou, vydutou, u jejíhož zpodku právě na úvratu závitku předposled- 
ního oběhu nachází se ústí poloměsíčité na příč postavené , více neb méně dlouhé podle 
splesklosti nebo vypouchlosti skořápky. Na obraze vystavená N. Soldanii vyznačuje se 
svou přikulatělostí, podrobným tečkováním, pupkem prohloublým, oblouky jedenácti zevnitř 
viditelnými. Stěna závěreční jest široká, dirkovaná, poloměsíčitá, s ústím podobným, níz- 
kým, na příč podlouhlým. Šířka celé skořápky nepřesahuje '/;/“. Z počtu druhů tohoto 
rodu vyznamenáme některé tvary značnějších a krásnějších spůsobů, k. př. N. communis, 
postraně podoby ledvinkovité, zpředu klínovité; N. bulloides, skoro kulatá; N. tubercu- 
lata, granosa, mají svá jmena odtud, že jamky pupkové bradavičkami nebo zrníčky jsou 
vyplněny ; jiné bývají hladké, jiné pořídku nebo zhusta tečkované, důlkované, dirko= 
vané. Stěna závěreční bývá poloměsíčitá, kruhovitá, srdcovitá, hrotovitá, vysoká, nízká, 
široká, úzká, Ústí opakuje obyčejně podoby stěny závěreční, jest okrouhlé, poloměsíčité, 
kruhovité atd. Hřbet skořápky bývá celý nebo vroubkovaný, sledy to brázdiček komůr= 
Živa. 1855, 18 
