275 
čočkovilá dala původ báji, že jsou Zkamenělý pozůstatek čoček, jimiž se živil lid Israel- 
ský při stavění pyramid. Pozorna zde činíme čtenáře, aby se nenechal mýlili jmenem 
Nummulitů (penízků) a nepokládal -je za slejné nebo stejného užívání, jako jsou některé 
druhy hlemejžďů porcelánových (Gypriea helvola, moneta, annulus ete.), od Indů a guinej- 
ských Negrů co peněz užívaných, 
D'Archiae, jenž © Nummulitech nedávno velké nákladné dílo vydal*), dělí tento 
rod na dvě hlavní oddělení: první zajímá takové , jichž komůrky jsou objímající, příční 
stěny pak obloukovité, nakloněné; druhé oddělení obsahuje takové, kde komůrky zdán= 
livě se neobjímají, a stěny příční skoro kolmo postaveny jsou. Do prvního oddělení nále- 
žejí vlastně tak zvané Nummulity, do druhého d'Orbignyho Assiliny.  Nummulity dělí 
d'Archiac na patero skupení podle vlastností povrchu skořápky, která jest 1. hladká nebo polo- 
hladká, 2. síťovitá, 3. polosíťovilá (subreticulata), 4. tečkovitá, 5. čárkovitá nebo vráskovilá. 
Zdá se nám, že následující Assilina jest od Nummulin dosti vyznačena, aby co 
zvláštní rod vlastní místo podržela; popíšeme ji podle d'Orbignyho. 
5. Assilina d'Orbigny (A. granulosa  D'Archiac ; obr. 2. fig. 5.). Jmeno má snad 
po starořímském penízku as — assis, ledy podobné s Nummulinou; "Trojníček. Sko- 
řápka jest volná, stejnoboká, koláčkovitá, velmi splesklá; komůrky jen v prvním 
mládí se objímají, později zdánlivě se neobjímají, i jsou na povrchu i s mezerami oběhů 
čárkami nebo zrníčky vylknuté, viditelné; komůrky jsou malé, krátké, mnohočetné, příční 
-stěny skoro kolmé, otvory jejich položeny u dna na ouvratu předešlého oběhu ; stěna po- 
slední komůrky, u mladších zjevně i s ouslím na venek vycházející, v sláří se tralí; celá 
"skořápka jest většími i nejmenšími dirkami protkána. Podle všeho měla by Assilina velkou 
podobnost s Operkulinou nahoře popsanou, a s Nummulinou bez mála žádnou, ačkoliv ji 
D'Archiac k Nummulitům přiřadil. Pátráme-li však přísněji, a brousíme a rozkládáme-li sko- 
řápky, najde se, že D'Archiac pravdu má.  Fig.5. ukazuje nám průřez Assiliny, příční 
osou vedený. Uprostřed vidíme komůrky poslaveny s jejich olvory jednu nad druhou, 
po, stranách pak vrstvy jednotlivým oběhům odpovídající, a však těsně h sobě přilehající. 
Kdyby tyto vrstvy byly od sebe odchlípeny a prostory tyto souvislé s komůrkami, měli by- 
chom pravé Nummulity. Tím, že jsou kory lak slísněné, pochází že i příční stěny komů- 
rek i ohyby závitkové stávají se na venek dosti viditedlnými. U Operkulin jsou chodby 
všude odloučeny, beze všeho vkornoutkování (enchatouillement, Einschachtelung). 
Náleziště Assilin jsou léž nejstarší vrstvy lřelihorní, skoro v těch samých místno= 
stéch jako Nummulin, v Pyrenejích, ve Švýcarsku, ve Vlaších, v Egyptě, ve východní Indii, 
v Číně. D'Orbigny udává, že dva živé druhy v nynějších mořích, v Rudém a v Oceanu 
Indickém (u ostrova Ravak u nové Guiney) se nacházejí, o čemž se D'Archiac nezmiňuje. 
Uvedeme některé druhy Assilin obšírněji popsané a vyobrazené od D'Archiaka : N. expo- 
nens vyznamenává se okrouhlou zrníčkovatou vybouleninou okolo pupku mělce prohlou- 
beného ; N. granulosa má celé plochy poboční zrnky pravidelně poseté, jichž spořá- 
dáním vyzrazuje se vnitřní budova komůrek a chodeb závitkových ; N. spira ukazuje na 
| plochách pobočních sledy závitku pouhou vyvstávající zatočenou čárou, bývá nanejvýš 
splesklá; N. mammillosa s pupkem vyvstávajícím ; Nummulites Leymerici, nový to druh, 
1 
) Doseription des animaux fossiles du groupe nummulitigue de UInde, précédé d'un resumé, geologigue 
“ et d'une monographie des Numtulites par Le Vicomte D'Archiac et Jules Haime, Paris, Gide ct 
yt Baudry in 4? pag. 380, avec XXXVI planches, 
sh 
is* 
