279 
obdržel tělíska zvířecí, smědou sarkodou jednotlivé komůrky naplňující; jsouť podoby 
klínovité, jako sama dutina komůrky, na povrchu po stranách opatřena podélnými vý= 
rostky, vězícími v podobných rourkách skořápky, zevnitř vypuklinami nebo hřbety, jamky 
postranní dělícími, vyznačena. "Tyto rourky se dají porovnávali s. komnalkami; jakými 
komůrky ostatních rodů (Alveolina, Orbiculina, Peneroplis ete.) opalřeny jsou, jen že 
u Polystomell dulina komůrky prázdna, neho vlastně sarkodou naplněna jest. Poslední 
dvě komůrky nebývají hulnou sarkodou naplněny, nýbrž jen vláčeninou sarkodní; u těchto 
nacházejí se mimo olvory v jamkách léž ouzké skulinky podél každé vypukliny, z nichž 
zvířátko vláčení své vystrkuje a tamž zase vlahuje. "U mladších byl hřbet skořápky ten- 
kým ostnatým lemešem opatřen, u dospělých stružkou po kraji hřbelu běžící. Celý po- 
vrch skořápky, jakož i slčna závěreční jsou nesčíslnými , něco porůznu většími obřeže- 
nými; a mezi nimi nejmenšími dirkami posely, z nichž ze všech vlákenka sarkodní se 
vysílají.  Ehrenbero ulvořil z Polystomellek ještě jeden vlastní rod: Geoponus. (Země= 
dělo), jenžlo se lím vyznačuje, že poslranní jamky a hrbolky pruhy stčn komůrkových pře- 
13. Alveolina W'Orb. (obr. 3. fie. 2.) — Jmeno pochází asi od alvus (břich, žaludek), 
někdy také v smyslu co. oul, tedy Oulek, prolo že jest jako buňkami včeličími naplněna. 
Skořápka jest volná, souměrná, stejnoboká, buď kulatá, nebo na příč od. pupku k 
pupku prodloužená; závilek pravidelný předešlé oběhy ouzce objímající, jednotlivé ko- 
můrky jsou široké, však nízké (půda od stropu málo vzdálená), na lolik stejných od=» 
loučených chodeb přehražené, kolik otvorů na oponce, kolik oustí na poslední komůrky 
stěně se nachází; ouslka okrouhlá jednou řadou obloučitou ma poslední slčně příčně 
postavená. Oponky komůrek a přehrádek chodbiček na povrchu skořápky brázdičkami 
znamenány. Na obraze jest kousek stropu odloupnnt, aby se spalřilo vnilřní spořádání 
chodeb komůrky. D'Orbigny poznal 9 druhů: dva živé, jeden u Novohollandu, druhý 
u ostrova Kuby ; kopané nacházejí se vělším dílem v dolejších vrstvách třetihorních 
s Nummulity, jedna ale i v křídě. Vyobrazilť dva druhy A. melo (viz obr. 2.) a A. 
Haueri, jesl na příč prodloužená, oustí podlouhlá kolmo. Velikost "/„—1 millim. 
14. Orbikulina Lamarck (O. Rotella obr. 3. fig, 3.; Kolečko).  Skořápka jest ko- 
toučovitá, volná, stejnoboká, splesklá, podle stáří velmi měnlivá ; v mládi jest závitek 
- objímavý, velmi pravidelný, později se rozšiřuje více a více v kotouč splesklý, komůrky 
stanou se neobjímavými; jsou vždy ouzké a přehrádkami podélnými v mnohočetné celly 
rozdělené, které obyčejně oustími slřídavě postavenými ve více řadách na stěně po- 
slední komůrky vynikají, někdy však i jednou řadou. Orbikulina má v mládi podobnost 
s Alveolinou, v stáří blíží se k Peneropli, jen že Llato někdy ze závilku na rovno se 
prodlužuje na spůsob cornu copiae (rohu hojnosti). Nachází se živá u ostrovů Antill= 
ských a Marianských, kopaná v Sedmihradsku. 
45. Peneroplis Montfort (P. planatus ; obr. 3. fig. 4.). Jmeno asi odzrývy (vřeténko) a Ozdov> 
(zbroj ?) nebo snad od zévys (nuzný) a orrhov (také štít), že představuje někdy kotouček 
široký ač velmilenký; Tenkoštítek. Skořápka volná, souměrná, splesklá, hřbet ostrý, pupek 
plochý, komůrky v mládi objímavé, závitkovitě běžící, v sláří se rozšiřují nebo jsou prosto 
rozvinuté (jako u Spiroliny); komůrky jednodutinné bez- přehrádek a komnalek (jako u 
Operkulin), velmi stlačené, stěny znamenají se zevnitř čárkami obloukovými; oustřední 
konce posledních komůrek nedosahují vždy až k pupku (jako u Kristellarií), nemají 
nikdy po“ stranách příčné řady důlků (jako Polystomelly), nýbrž jen mnohočetné  dirky 
