280 
podél závitku běžící; stále pak se nachází jedno- nebo dvouřadí oustek na stěně po- 
slední komůrky. Druhů jest velmi málo. P. planatus, živý daleko rozšířený, nachází se 
též v třetihorním písku blíž Vídně u Nussdorfu. Nejblíže k posledním oběma se řadí: 
16. Heterostegina d'Orb. (H. Puschii R.; obr. 3. fig. 5.; Slřídavokomnatka). Sko- 
řápka kotoučovitá, závitek velmi ploský, jen na jedné straně patrný; komůrky ouzké, od 
středu k obvodu dlouhé, obloukovité, mnohočetné, přehrádkami na komnatky rozdělené, 
podélné se sousedními střídavé, oustka zevnejší činí jednu řadu na stěně poslední komůrky. 
H. Puschii 4—6““ široká, tenká jako papír, vejčitookrouhlá, zevnitř hladká ; závitek má 
tři oběhy; v posledním komůrek 25—28 čárkami obloukovilými naznačeno , podélných 
pak čárek okazuje se u každé komůrky 20—24. Nachází se v hrubém vápně v Mo- 
ravě, Haliči, Volyni. H. Haueri d'Orb. má méně komůrek, přehrádky komnatek jako 
i stěny komůrek jsou obloukovitými řadami uzlinků naznačeny. H. costata ď'Orb, 
T. XII. 15—17. 
17. Lituola Lamarck (L. nautiloidea; obr. 3. fig. 3.). Jmeno od latinského lituus, 
nahoře zakřivená hůl Augurů (Beflička), nebo také polní trouba. Skořápka volná, souměrná, 
z mládi závitkovitě stočená, později prosto prodloužená, složená z komůrek širokých, na- 
příč málo stísněných, širokých neobjímavých, uvnitř mnohonásobně na komnatky rozdě- 
lených; oustka zevnitřní mnohočetná nacházejí se na stěně komůrky poslední. Nalezá 
se jen co kopanina v křidovém útvaru. Lituola jest velmi spřízněna s Koscinospirou 
Ehrenb., aniž je Reuss odděluje, ačkoliv d'Orbigny ji za vlastní rod vystavil. 
48. Spirolina Lamarck (S. austr. d'Orb.; obr. 3. fig. 7.). Skořápka volná, souměr- — 
ná, v mládí cele nautilodobná, v stáří narovnaná, komůrky podél okrouhlé, z počátku 
poloobjímavé, pak prosté, zevnitř čárkované, naznačení: to komnatek vnitřních mnoho- 
četných; v mládi jest poslední komůrka množstvím ouslí porůznu stojících opatřena, 
která se v stáří spojují v jeden hlavní nepravidelný otvor. Jeden druh (S. agglutinans) 
má tu vlastnost, že k svému povrchu píseční zrnečka přilepuje. 
19. Dendritina d'Orb. (D. arbuseula; obr. 3. fig. 8.). Jmeno pochází od dévěpov (strom), 
proto že mnohočetná oustí splývají v podobu stromečku ; Strůmkoústek, Skořápka volná, sou- 
měrná, závitek pravidelný, cele nebo jen zčásti objímající, chodby splesklé nebo přikula- 
tělé, pupek plochý (D. Juleana), nebo vpadlý (D. elegans), nebo vyboulený (D. Haueri) 
podlé menší nebo větší objímavosti závitku; na povrchu příčně obloukovitě brázděná, 
podél těsně žlábkovaná, znaky to stěn komůrek a přehrádek komnatkových, komůrky 
střední velikosti 10—15 na posledním oběhu; ústka na stěně poslední komůrky slita 
v jeden otvor souměrný všelijak strůmkovitý (dendritský). D*Orbigny počítá 6 druhů, 
z nichž dva živé v Středomoří a okolo Antill, 4 kopané z vrchního třetihoří okolo Bor- 
deaux a v dolejším Rakousku. 
20. Vertebralina Orb. (V. mucronata ; obr. 3. fig. 9.). Jmeno od vertebra 
(obratel), proto že jednotlivé články nebo komůrky mají jakousi podobnost k obratlům; 
Obratlovka. Skořápka volná, ne cele souměrná (na jednu stranu nahnutá, na počátku 
nautilodobně zavinuta, pak dvěma neb třema komůrkami něco skřiveně vybíhající); ko- 
můrky jsou stlačené, džbánkovité s krajem hořejším něco ohnutým, na povrchu žlábko- 
vané, což ukazuje na vnitřní oddělení v komnatky, ačkoliv d'Orb. tvrdí, že látka uvnitř 
jest celistvá (contexture compacte); oustí poslední komůrky jest dlouhé soužené, zdán- 
livě jednoduché, ač podle Reussa vyzrazuje přímou řadu menších skulinek, což opět značí 
vnitřní komnatky, 
