293 
zhoubný a že ničí budoucnost země v podstatě — úrodnosti její. Vliv toho na ornici 
náleží k stránkám méně povšimnutým; a předce nebude aspoň v mírném podnebí nikde 
holé skály, kde by nebyl stál před časy les, kdež po jeho porážení keře se, spatřují 
(pisatel viděl v Chorvátsku za Karlovcem po porážení krásných dubových lesů, celé míle 
jen Pteris aguilina), a sem tam v dulinách roští, s řidnoucí zemí a trávníky, ač se půda 
zcela splavila a holá skála zbyla, na kteréž, příroda sama sobě ponechána své dílo zase 
od počátku podniká. Tak byly Dalmacie a Řecko před časem hustým lesem, Madera jeden 
les, kdežto nyní tento ostrov s větší části holé skály kryjí; tak byl Delfinát až do fran- 
couzské revoluce, která lesy vyhubila, zemí nepříliš neúrodnou, kdežto nyní tam lze celé 
dni cestovat nevida než skály, a obyvatelé hnůj svůj pálí; tak lze po celých Alpách 
a Apenninech lesy sčítati, které byly někdy na míle rozsáhlé; abychom pak, dali blízký 
příklad, tak lze obraz ten v Šárce u Prahy neb v údolí Vltavy kdekoli u Prahy najíti. 
Jiným spůsobem účinkuje porážení lesů i na doliny — skrze poloky a řeky, 
což snad nevhod bude šíře vykládati. Každé řečiště dělívá se obyčejně ve tré: v hořejší, 
střední a zpodní úvodí. První, čili prameniště, obsahuje stékání se zřídel a ramen 
řeky v horních údolích až do utvoření jediného řečiště; druhé běh řeky tím údolím 
až k jeho otvoru, k posledním prahům, kde přestává spád účinkovat značně na běh 
řeky ; poslední pak obsahuje ústí a onen díl řeky, kde více jezerní neb mořskou po- 
vahu na se béře. Tak jde hořejší úvodí Rýnu až do Kostnického jezera, střední do 
Bonnu, dolní do moře; hořejší úvodí Nilu do Sennaru, střední do Philae neb Selseleh, 
a zpodní od Kahiry do moře, 
V prameništi nadržuje příroda pod rouchem lesů, jezer a bařin dostatečnou vláhu 
zdob deštivých, aby za suchého povětří řeky neubývalo — a zde působí ruka. lidská 
nejzhoubněji. Nejsmutnější příklady toho dává nám Persie. Sedžestan, krajina někdy 
tak bohatá i úrodná, zpustla, jak mile okolní hory ošuměly a olysely, tak že nelze víc 
najíti ani stopy někdy květoucích měst v samém písku. V Chorasanu vyschlo v minu- 
lém století ke 400 zřídel, ač v těchto krajinách nalézají se údolí a stopy uměle za- 
vlažovaných úvodí, kdežto nyní život organický stal se výminkou — oasou. "Totéž platí 
o velké částce přední Asie a severní Afriky. Kde však i prameny a zřídla zcela ne- 
vysychají, jeví se druhý úkaz, že totiž rovnováha v mocnosti vody mizí, povodně se 
soušemi se střídají, místo potoků -bystřice nastupují, které v jistých částech roku, zcela 
suché bývají. Dešťová voda, nezadržována více od tisícerých kořínků trávníků horských 
a koberců lesních, když se nevypaří, řílí se se skal, jež v několika hodinách zase slun- 
cem prahnou. Takový jest stav věcí zvláště v jižním svahu Alp a Apemnin, pak v 
Řecku, kde dosti znamenité řeky lze najíti v lelč neb v zimě suché, kdežto na jaře 
strastiplné povodně zuří. Tak přešel pisatel roku 1844 v zimě řečiště Paglione u Nizzy 
blízko moře, vody tam nenašed; viděl při Kupě v Krajinsku 1854 po bouřce červenou 
zem po nahých skalách do řeky se hrnout, jako krev raněného trupu. Na všech 
německých řekách, zvláště na Rýnu, jehož střední výška od delší doby se vyskoumává, 
pozoruje se, že letní střední výšky ubývá; a z též příčiny zmizela i splavnost mnohých 
řek. Připomínáme jen květoucí někdy plavbu ma Labi v Čechách (clo na Vyšehradě 
atd.), kteráž vzdor umělému odstranění nesnází vždy více zaniká, hlavně nejistotou a 
nedostatkem vody v letě. Bystřice a ručeje, jež nastupují místo potoků, strhají pak celé 
balvany se skal, tvoří náspy rumu (jaké dobře v Salzkammergutu, a 'Solnohradsku 
