294 
pod jmenem „Góller“ pozorovati lze) a zvyšují a rozšiřují tím vždy více své řečiště, 
což obzvláště dobře lze pozorovati na řekách Piave, Adda atd. Tím stávají se zas po- 
vodně a potopení celého údolí všeobecnější, častější, zhoubnější — připomínáme jen 
řečiště Adiže. Větší ještě bývají změny ve slředním úvodí. Nejen že se zde řečiště 
podobně zvyšuje a rozšiřuje (připomínáme známé zvýšení. úvodí Nilu, Tibery atd.); 
ale i prahy a úžiny, které uzavírají tolo střední údolí, bývají lidskou rukou často pře- 
konávány a rušeny. Není snad řeky poněkud značnější, kde by nebyla buď příroda — 
jako m. p. při Niagaře, při prazích (kataraktech) Nilu atd. — aneb lidská ruka — jako © 
při Rýnu a Dunaji — obtíže a závady běhu zničila, skály vylomila, úzké řečiště rozší- 
řila, vodopády snížila. Následek toho nevyhnutelný jest, že i řeka větší množství písku 
a kamení do zpodního úvodí unáší. 
Zde v zpodním úvodí jsou změny největší. Zvýšení řečiště a úvodí náplavou, 
rozšíření země do moře nasazováním delty jsou příznivé — ale každoroční zasypávání 
dolin rumem a neúrodným pískem, utvoření nesčíslného množství tůní, límanů a ba- 
řin, které za vysoké vody s řekou souvisí, a když voda opadává, v nížinách se tvoří — 
jsou všeobecné nepříznivé následky u Nilu, Fratu, Senegalu, Gangesu, jakož i u Padu, 
Rýnu, Visly, Odry. Tak je k. p. řeka Pad u Ferrary vyšší než městské střechy a jen 
hráze ji udržují v mezech, tak narostlo od historických dob několik mil šířky deltě té 
řeky, která se na více ramen rozdělila a límanů utvořila nebývalých, jako n. př. Nil. 
Nechtíce se více šířili o záhubné stránce lidské činnosti ohledem na ornici, obrá- 
tíme se naposled i ke stránce dobročinné, která však jako každé lidské dobro spočívá 
nejvíc na dně krabošky Pandořiny — v naději. 
Není mnoho pokusů, kde se lidská ruka i věda pustila v zápas s vlaslní dřevní 
vírou neb dokonce s přírodou, ale jsou snad proto zanímavější. Neb jest velký po- 
čet lidí, kteří dojati tím všeobecným dějem, jejž jsme naznačili, že totiž člověčenstvo 
hubí neustále, ač nejvíce bezděk, podstatu a výminky živobytí svého, soudili, že musí 
přijít doba, kde následkem toho pozemská naše vlast stane se neobyvatelnou neb aspoň 
méně obyvatelnou než dřív, že totiž škoda lidské činnosti vždy převýší a převyšovat 
musí následky činnosti jakékoliv jiné. 
Nechceme se přidržeti p. Lerouxova zákonu o cirkulu, ami Careyových myšlének 
o vzdělání země, jen krátce ony děje nastíníme, které jsou v tom ohledu jako jádro naší 
zkušenosti. Nejlepší příklad dávají nám ostrovy, zvlášť teplých krajin, kde příroda sama 
kouzelnou mocí napomáhá. Když n. p. Angličané ostrov Ascension opanovali, byl holou 
suchou skalou ryzí lávy, na niž deště téměř ani nepadalo. Angličané z části bezděky 
rozsíváním semen, z části zakládáním zahrad rozmnožili bylinstvo ostrova, kleré zas 
přilákalo víc deště, ten křísil zas rostlinstvo po skalách, a následkem obou rozmnožo- 
vala se porušenost skály, a v králké době zdobila aspoň jarní zeleň dřív zcela černé 
stěny. Tak byla Malta z větší části holou skalou, na kterouž musela první ornice ze 
Sicilie přivezena býti, a předce stala se rájem Evropy. Tak byl by celý Egypt za dvě 
léta poušlí, kdyby nebylo umělého zavlažování lidmi; tak tvoří lidská ruka na Kubě 
rajské zahrady z čistých písčin přímořských ; tak nabylo západní pomoří Francie osazo- 
váním borovinami značně zemin; tak dobývá Hollandsko na moři kus po kusu nazpá= 
tek, co ve středověku nedbou ztraceno, jako onehdá Harlemské moře; tak vzdělává 
Čínan i nejpříkrejší hory a tvoří zahrady na splavných řekách! Největší však pokroky 
lidské činnosti v tom oboru jsou právě, že k stejné výživě lidí třeba méně prostory a 
