800 
rubu své stélky, jímž k zemi přiléhají, tenké lupénky z jediné vrstvy buněk složené a vů- 
bec za listy uznané. U Jungermannií vyskytují se mimo podotknuté listy, které ve dvou 
řadách po lodyze běží, ještě na rubu těchto listů jiné menší lístky, tak nazvané Hypo- 
gastrie, které nejpodivnější podobu mívají. Lístky tyto musí se jak dle postavy, tak i dle 
ostatních poměrů za ústroje s lupénky stélkovitých mechů stejné považovati. Nikdé není 
tak patrně viděti, jak se rozličné díly rostliny v určité osy rozstupují, jako u jaterna- 
se střední čára již od obou pobočných stran ústrojím a zrůstem, u jiných konečně ob- 
jevují se tyto pobočné strany již co listy na lodyze. Viděli z toho, jak málo určitě 
obmezené pojmy při skoumání pomáhají, neb v řadě rozličných ústrojů, společnému 
vzoru podřízených, nalézají se díly v podobě a ústrojnosti rozdílné a předce souvislé, jsoucí 
jen rozličné stupně vývinu, a nalézají díly k sobě podobné a dle původu předce rozdílné. 
Listy pravých mechů vystoupily zase o stupeň výše, ústrojnost jejich jest doko- 
obstupují ji se všech stran; rozdílu mezi pobočnými listy a hypogastriemi též není, a to 
vše souvisí úzce s přímým růstem rostlinky. Slélkové mechy leží ještě docela na zemi, 
a mají tedy rub a líc; Jungermannie snaží se již spříma sláti, nepřemáhají ale ještě 
rozdíl mezi rubem a lícem, což se teprva zpříma rostoucím a kolkolem listnatým me- 
chům podaří. Ale i to se nestává náhle, nýbrž zponenáhla; méně dokonalé pravé 
mechy prostírají se v stáří po zemi, a jen mladé větvičky vystupují zpříma vzhůru, a te- 
prv dokonalejší druhy, jako n. p. Polytrichum, rostou vždy zpříma. Oddělení listu od 
kmenu jest u pravých mechů také dokonalejší nežli u jaterných; kdežto u těchto list 
širokou plochou k lodyze jest přirostlý, zúžuje se u pravých mechů list u lodyhy a ob- 
držuje podobu kopinatou ; stopky chybí ale ještě u obou docela. 
Přehlídneme-li celou řadu mechových tvarů, poznáme, že vyvinutí listů vždy 
stejně pokračuje s vývinem celé rostliny; kde listu co odděleného ústroje nestává, jako 
u rodu Riccia, tam chybí také pravá lodyha, s objevením listů objeví se ale také lodyha 
a stélka rozstoupne se v list a kmen, při čemž i do výšky se pne. 
Ještě jedna památná vlastnost lodyhy pravých mechů upomíná na stélku jaterných 
mechů. Stélka tato má totiž tu zvláštnost, že pobočné výběžky jenom do určité délky 
rostou a že pak zase jiné výběžky povstanou, které též jenom jisté délky dosahují. 
Něco podobného pozoruje se u rozvětvení pravých mechů ; hlavní větev jest nejdelší, 
pobočné větve již kratší ale mezi sebou stejné, větvičky druhého stupně zase kratší 
a zase mezi sebou stejné. Při tom leží všechny větvičky v jediné ploše a podobají se 
tedy k rozvětveným žebrům listu. Po vyvinutí všech větví měl by mech odemříti, dříve 
však vyžene na jistých místech zvláštní větvičky, které tímtéž spůsobem se rozkládají, 
mezi čímž starší větve odhnívají. Soustava mechových větví není tedy nic jiného nežli 
stélka, v kmen a lodyhu rozdělená. Tak spalřujeme ve všech tvarech ústrojných těles 
souvislost nejrozmanitějších věcí, podrobnosti ukazují ma vnitřní příbuznost, rozličnosti 
pak na pokrok. Podivuhodný zákon spojuje vše v jediný celek a pozorovateli objeví 
se logika tvarů, kterou si však nikoliv nevymýšlí, nýbrž která ve věci samé leží. — 
Ve vějířích kapradin, které se řídí dle vzoru docela jiného nežli mechy, spatřu- 
jeme předce ústroje, které s pojmem o listu dokonale spojili se dají. Vyvinutý kapradí 
vějíř jest rozšířen v plochu jako list, který má střední žebro v řapík prodloužený, jímž 
na kmenu sedí. Pozorujeme-li ale tento vějíř v jeho mládí, poznáme na něm. zylášt= 
