s V no 
308 
ličných skupeninách rostlin, dílem abych ukázal, jak se zvláštnostmi listů souvisí též 
zvláštní ústrojnost kmenu, dílem aby bylo patrno, jak z morfologického  slanoviště 
různost rostlinných tvarů v souhlasný celek splývá. V následující rozpravě promluvím 
podrobněji o tomlo předmětu. 
O horském ledu v Alpách. 
Od Jana Krejčího. 
Od obou točen, které věčným příkrovem ledovým a sněžným přikryly jsou, vy- 
zdvihuje se čára, nad kterou sníh vždy leží, pořád výše, až nad rovníkem u Ouita výšku 
43000“ nad mořem dosahuje. V Alpách švýcarských a rakouských počíná věčný 
sníh s 8500“ výšky. Čára sněhu věčného není ale pravidelná a v stejné zeměpisné 
šířce všude stejně vysoká, nýbrž uchyluje se více méně od průměrného jistého stavu. 
Rozdíl mezi letní a zimní teplotou, blízkost neb vzdálenost moře, směr a teplota panu- 
jících větrů, jakož i podoba a sklon hory mají rozličného vlivu na výšku sněhové čáry. 
U nás v Čechách a v Moravě nesahá ani jedna hora do oboru věčného sněhu, 
a také v slovenských Tatrách, v nichžto některá temena 8000“ přesahují, zůstává sníh 
jenom v některých stinných roklinách po celé léto ležeti, jinak jest ale v Alpách, zvláště 
ve Švýcařích, Tyrolsku a Solnohradsku, Znamenilá část těchto hor, obnášející více nežli 
sto čtverečných mil, sahá do takové výšky, že temena navždy v běloskvoucím  rouchu 
se lřpylí a ledovišlě na mnoho hodin cesty dlouhé s nedostupných výšek dolů k údo- 
lím se tlačí. 
Sněhové a ledové kraje tyto, které jako divem v nejteplejším letě nad kvě- 
toucími sady se vznášejí, jsou právě sídlem nejdojímavějších a nejvelebnějších úkazů 
plny tajemného kouzla a báječné nádhery, jejichž tisíceré homole a nesčíslné rozsedliny 
nikdo ze smrtelníků ještě dokonale nepoznal. Zde panuje od 7000“ až do 14000“ n. m. 
všude věčná zima se vzácnými a sporými známkami jara u dolejšího kraje; nikdy, vyjmouc 
klášterní přítulek na temeně přechodních silnic Gotthardu, není ani stopy vyššího ústrojen- 
stva. Hornalina sněhového kraje toho obsahuje všude rozervané úboče, více nebo méně 
kolmá temena, mezi nimiž často úzké, ledem a kamennými balvany naplněné doly se 
vinou. Vysočin není skoro nikde, spíše ledových kotlin a úzkých sněhových jam a 
roklí. Celý sněhový kraj nad 8500“ n. m. jest od Montblanku až k Orllesu jediné ne- 
přetržené pásmo, za nímž východně ještě Olzthalské ledoviště v Tyrolsku a Pasteří le- 
doviště u Velkého Zvonu v Solnohradských Turech mohútně se rozkládají. Pásmo toto 
má u tří nejvyšších temen: Monterosa, Finsteraarhorn a Bernina větší šířku, oslatně 
běží po úzkém čeřenu, který míslem jako vějíř se rozšiřuje. . 
Sněhové pásmo v Alpách, rozděluje se ve zpodní od 7000“ do 8500 — 9000 
výšky nad mořem, a ve svrchní nad touto výškou. Toto poslední musí se vlastně 
jako stalý domov sněhu a ledu považovati, byť i na některých místech jen holé skály 
vystupovaly. Dolejší pásmo jest v rozličných krajinách Alp nestejně široké a nestejně 
stálé ; v západních a severních Alpách trvá sníh obyčejně po celý rok, v jižních ale je- 
nom v tuhých zimách ve výšce nad 8000“. Jednotlivá sněhová a ledová pole sahají 
-ovšem hlouběji. V lelech velmi teplých ustupuje sněhová čára po celých Alpách do 
