304 
výšky. Takléž jde sněhová čára v sousedství hlubokých údolí nebo velikých ledovišť 
značně hlouběji. Vůbec nalézáme ve výšce nad 7000“ všude porůzná sněhová místa 
v slinných nebo polostinných polohách ; ve výšce nad 8000“ objevují se již veliká sou- 
vislá sněhová pole a ledoviště; ve výšce nad 9000“ panuje již led a sníh bez přetržení, 
ačkoliv příkré hřebeny a útesy vždy ještě po několika letních neděl sníh ztrácejí; ve 
výšce nad 10000“ jsou již jenom kolmé stěny bez sněhu. 
Kdyby sněhový příkrov dolejšího pásma tak stálý, pokojný a stejně rozdělený 
byl jako v hořejším pásmu , přispíval by zajisté k ochraně alpského cimbuří , kdežto 
právě jeho střídavé mizení a obnovování neodolatelnou silou kamennou budovu Alp, jako 
pro věčný čas vyslavěnou, ruší. Od dolejšího kraje sněhového pásma počíná celá řada 
úkazů rušících, která dolů pásmem alpských luk až do pásma stromového stopovali se 
dá, kde hustý koberec rostlinstva kamenný základ hor před dalším rušením chrání. Ru- 
šení toto děje se ale tak zponenáhla, že se sotva během několika pokolení poznati dá. 
Viděti jest sice, jak se divoké ručeje ženou řečištmi ohromným kamením naplněnými, 
jak se z výmolu příkrých strání nekonečné spousty rozdrobených hornin dolů do údolí 
valí, jak laviny zem a kamení dolů zanášejí, a jak rozsáhlé jsou skalní úboče tekoucí 
vodou rozryté , každým rokem obnovují se zprávy 0 slržích hor a rozpadnutí skal; ale 
to vše považujeme obyčejně co místní, nahodilé úkazy, které pro trvanlivost „věčných“ 
hor malého významu mají. Však během lisíceletí shledá čas mnohou horu tak, že by- 
chom jí nepoznali; a kdyby i ruka, v níž osudy země spočívají, ani podzemních sil 
z vazeb nespustila, by pásmo hor roztrhly a nebetýčné spousty rozmetaly, musí předce 
v nesmírně vzdálené budoucnosti hory tylo znenáhla pokračujícímu rušení podlehnouli 
a až na len stupeň se snížili, kde celé drnem a lesem zarůsti mohou. Základní silou 
tohoto neustálého rušení jest voda, ačkoliv také slunce, vzduch a bouře, ručeje a la- 
viny, blesk a hrom, teplo a mráz, lidé a zvířata, jakož i rostliny všude se zakořeňující, 
pak elektrické a galvanické síly nemalého v tom podílu mají. V podzimku nasycují 
oblaky, mlhy, déšt a sníh všechny skuliny vlhkem, kteréž do nejjemmějších žilek se 
táhne a skulinami mezi vrstvami skal až do jádra mohútných hor proniká. V zimě 
promění se všechny tyto vodou naplněné trubky v ledové žilky, které rostoucí neodo- 
latelnou silou se prostraňují a jako miliony klínků kámen rozstěpují a roztlačují. Jar- 
ním teplem rozpouštějí se zase tylo klíny, a skála zůstane všude rozvrtaná, natrhaná. 
V příští zimě počne celý pochod znovu, olvory se ještě více rozšíří, až konečně skála 
podpory a pevnosti zbavena kus po kuse rozpadávati se počne. Bylo pozorováno, že 
rušení takové rychleji pokračuje na prahorách nežli ve vápenných skalách, a zde zase 
rychleji nežli v třetihorních, často rostlinstvem pokrytých útvarech. Taktéž účinkuje voda 
v podobě sněhu, zvláště ledu, neustále při rušení skal, an tenlo při svém neustálém 
přibývání a ubývání a svým znenáhlým pohybem shora dolů skály olírá a rozkotává. 
Zajisté, kdo jednou spatřil onu nesmírnou spoustu roztlučeného kamení, které rok za 
rokem nevidilelnými rukami do údolí se sváží, kdo rozřezané, rozštípané, vyhlodané 
a podemlelé hřebeny, temena, úboče pozoroval, nebude o tom pochybovati, že jednou 
i nejpyšnější skalní pyramida zhoubným silám podlehne. 
To vše ale jest jenom malý výjev ve velkolepém počínání, jímž příroda neustále 
proměnu zemské kůry připravuje. Pozorujemet v Alpách stopy jiného násilnějšího ru- 
šení, nemohouce ami s jistotou udati, jaké síly je spůsobily; myslíme totiž na porůsné 
balvany podél úpatí hor rozmetané. Všude ve Švýcařích nalézají se totiž v rovinách 
