905 
a na pahorcích, ba i ve výšce 3300“ n, m. na hřbetě Jurských hor větší a menší úlom= 
ky skal, někdy tak značné, že několik stalisíc krychlových střevíců obsahují, a dle 
povahy svého kamení ode všech sousedních skal nápadně se liší. Teprva v lůně prahor, 
často na několik dní cesly vzdálí, nalézají se jejich původní ložiště, Aby podivnou 
cestu těchto skalních úlomků přes hory a doly vysvětlili, přijali přírodoskumci brzo 
sopečné síly, brzo mohúlnost ohromných proudů jak od moře, tak z Alp, obě do- 
mněnky ale bez důvodu. Jako u bludných balvanů v severní Evropě*) jsou i v Alpách 
ledoviště pravou příčinou rozmelání lěchto balvanů. © Novějším bedlivým skoumáním 
shledalo se, že ledoviště Alp v dávném věku mnohem rozsáhlejší byla nežli nyní. Rýhy 
na skalách, podobné k těm, jaké se dosavad pod nynějšími ledovišti vybrazdují, pra- 
videlně rozdělené řady balvanů, které nápadně upomínají na podobné řady u dolejšího 
kraje nynějších ledovišť, pak rozdělení oněch podotknulých porůzných balvanů podle při- 
rozeného směru a úpadu původního ložiště (dle čehož se balvany poříčí Aaru, Rýnu, 
Arvy, Rhodanu, Reussy a Linthy rozeznávají), dosvědčují dostatečně, že balvany tylo jen 
pohybujícím se ledem roznášeny býli mohly a sice v době, když led mnohem větší 
prostoru Alp pokrýval nežli nyní. Jelikož pak nyní výška ledové čáry mezi jinými 
příčinami zvláště také od teplého z africké pouště vanoucího větru (Fóhn) závisí, přijali 
švýcarští přírodoskumci ne bez důvodů, že led na Alpách tenkrále hlouběji sahal, když 
Sahara ještě mořem byla a z ohromné roviny její teplý proud vzduchu nevystupoval jako nyní, 
Neleží mimo obor možnosti také ta domněnka, že doba tato souhlasí s onou dobou, v níž 
také od točen led mnohem dále do Evropy se šířil. 
Velmi zajímavý jest v Alpách každoročný boj lela se zimou, z něhož hlavně pro- 
měnění napadlého sněhu v pevný horský led a tvoření pohybujících se ledovišť po- 
chází. Když v březnu sníh na nízkých kopcích se rozpouští, postupuje sněhová čára 
v dubnu nahoru k lesnatým vrchům, v máji až k dolejším a v červnu k hořejším alpin- 
ským loukám ; v červenci a srpnu dosáhne již výšku stálého sněhu. Již pak v srpnu 
počíná v lěchlo výškách zpáteční pochod sněhu a na mezích sněhového kraje počne boj 
mezi lelem a zimou, kterým se celý příkrov sněhový až k temenům hor rozbrázdí; 
v září pokračuje již zima vítězně dolů k údolím, až konečně v říjnu i vyšší údolí opa- 
nuje. Sníh, který na temenech Alp padá, jest pro velikou zimu a suchost povětří vždy 
| sušší, drobnozrnější nežli v rovině, a má často podobu jemných jehel nebo tvrdých hvěz- 
diček. Ve výšce 8000“ n. m. prší málokdy, ve výšce 10,000“ bezpochyby nikdy. Kdyby 
tedy v letě také v sněhovém pásmu sníh se nerozpustil, musila by se zponenáhla ne- 
© smírná vrstva jeho na Alpách nahromaditi. Mimo jto proměňuje se sníh v těchto vý- 
škách, kde tlak vzduchu tak malý jest, po celý rok i v nejstudenějším počasí ve ve- 
liké míře. Také se pozorovalo, že ve výšce nad 10,000“ n. m. následkem suchosti 
© vzduchu jenom málo sněhu padá, a že se ho nejvíce mezi 7000 — 8000“ výšky n. m. 
- nahromadí. Pro suchost a rychlé vypařování sezrnatí sníh na těchto výškách mnohem 
© dříve nežli v údolí, stvrdne a nesnadno se rozpouští. Zachoval-li se první leto, zů- 
© stane pak na dlouho nezrušitelný ; teplem dne nerozvlhne, nýbrž stane se jen pisko- 
j vilý, nedaje se v hroudy sváleti, při prvním mrazu zase se spojí a tak se ten pochod 
v hořejších pásmech Alp po celé léto opakuje. Sníh promění se tím spůsobem v pevnou 
- hmotu (v Alpách Firm nazvanou), v níž jednotlivá zrnka ledovým těstem velmi pevně 
Eo) Viz Živa na rok 1853. O ledu. 
Živa, 1855. %0 
